Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

Igazságos Mátyás király emlékezete

Egyszer volt Budán kutyavásár

Miért híják a csizmadiát csizmadiának

Okos Katica

A kolozsvári bíró

A terhes szekér találkozott a hatlovas hintával

A csillagász meg a szamár

Mátyás kovács

Mátyás napja

A cigányok, a légy, meg Mátyás

Hogy vált vérré barátban a lencse

Mit üzent a szultán

A kamarásról, aki aranytálcákra lépett

A tétényi malomkő

Hármat nem szeretett Mátyás király

Hogy járta meg a hízelgő német Mátyással

Fiatal bíró meg öreg bíró

Egy nagy művész, aki a borsót hajigálja

Vízkereszt

Mit gondolt Kinizsi Pál a maga fejéről

Nincs rosszabb a sajtnál

Mátyás meg a méregkeverők

A három bakkecske

Mátyás király Gömörben

Miből van a legtöbb a világon

Kinizsi Pál Budavárban

Mióta nem szántanak asszonyon

A lebbencs

Mit ebédelt Ali bég

Mikor a Mátyás felesége tett igazságot

A részeges huszár

Semmire semmi gondom

Mit köszöntél meg, fiam

A cinkotai kántor

Hogy bánt el Mátyás király a kérkedő Holubárral

A hosszúbeszédű prédikátor

A juhász, aki sohase hazudott életében

Mátyás király bolondja

Róka fogta csuka

Mátyás három lustája

A gyászos uraság

A csóri csuka meg a mája

Nem felejtettük el

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Szép Ernő

MÁTYÁS KIRÁLY TRÉFÁI

BUDAÖRS, 2024

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-965-3 EPUB
ISBN 978-963-559-966-0 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

első kiadás: 1937.
az elektronikus változat az 1937. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült

a borító
John Bauer (1882 – 1918) Az árnyék nélküli királyfi
című festménye részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

Igazságos Mátyás király emlékezete

Kedves fiúk, kedves lányok, a Ti kezetekbe adom ezt a könyvet, amelybe halhatatlan Mátyás királyunk tréfás beszédeit és cselekedeteit gyűjtöttem össze, összegyűjtöttem, a magam szavával mesélem el Nektek Mátyás király tréfaságait. Régen nem volt nekem ilyen kedves időtöltésem, mint most, mikor a Mátyásról fennmaradt mosolygós históriákat sorba írogattam. Mióta az eszemet tudom, mióta történetet tanultam és mesét hallgattam, a mi Hollós Mátyás királyunkra mindig gondolatok. Ugye, Nektek is minden királyaink közt Mátyás király jut legtöbbször eszetekbe. Eszünkbe jut ö, ha kemény jég van a téli Dunán, eszünkbe jut, hogy ennek a Dunának a jegén kiáltották ki az ifjú Mátyást magyarok királyának. Meg eszünkbe jut ö, ha föltekintünk a budavári Mátyás-templomra, oh ott tündökölt valaha Buda dombján a Mátyás világra híres királyi palotája. S eszünkbe jut, ha Vajda-Hunyad várkastélyát meglátjuk a pesti Városliget tava felett, eszünkbe jut akkor is a Hunyadi János és Szilágyi Erzsébet fia, Hunyadi Mátyás. Meg azután eszünkbe jut ő, valahányszor halljuk még azt a maholnap félezer esztendős sóhajtást: meghalt Mátyás király, oda az igazság.

Van nekünk magyaroknak Szent István királyunk, Szent László királyunk, Nagy Lajos királyunk. Mátyás királyunkat a nemzet az igazságos Mátyás névvel illette. Nagy szó is, szent szó is az ember lelkében az Igazság szava. Nemcsak az ország hatalmát, nagyságát, hanem ezt az el hervadt igazságot is siratta a nép, mikor azt mondogatta: voltunk Mátyás idejében magyarok! Azé a boldog igazságé mind ez a Mátyás tréfája is, csupa bölcsesség, csupa tanulság, csupa gyönyörűség. Egyiket a krónikából vettem, másikat meséskönyvből, harmadikat, negyediket mesélgető béresnéptől, pásztoroktól hallottam. Egyik tréfa valóság, a másik csak álom. A magyar nép szeretete, látjátok, Mátyás királyt a Földről Tündérország mezejére léptette. Mese, mese lett az igazságos Mátyás király emlékezetéből, bánatnak is meséje, vigasztalásnak is, reménységnek is örök édes meséje.

Egyszer volt Budán kutyavásár

Bizony ilyen csuda se esett se Krisztus előtt, se Krisztus után semerre a kerek világon.

Egyszer esett az a csuda a Földön, az is Magyarországon, mégpedig Mátyás király idejében.

Hogy kutyavásárt tartottak szép Buda várában, akárcsak lóvásárt vagy baromvásárt tartottak volna.

Ez is csak Mátyás eszétől telhetett, aki nemcsak, hogy a legbölcsebb uralkodója meg a legtudósabb hadvezére, hanem ezenfelül még a legelső tréfamestere is volt a maga idejének.

Felöltözött egyszer szabadságos huszárnak Mátyás király, úgy eredt neki az Alföldnek. A sapkája mellett virág volt, kenyeres tarisznya az oldalán, a kardot a mentével együtt felkötötte a hátára, vágott egy útszéli meggyfáról botot magának, úgy haladt a dűlőn, akár más szabadságos katona, aki az öreg szüléjéhez iparkodik a falujába hazafelé.

Amint megy, mendegél, látja Mátyás király, hogy ott szántja a földet a határban nem messzire egymástól két parasztember. Az egyik paraszt nagyparaszt volt, annak az ekéje előtt hat ökör járt, a másik paraszt kisparaszt volt, az csak két heptikás gebét tudott az eke elébe fogni. Megáll Mátyás király, csak elnézi, hogy erőlködik a két girhes ló a kemény tarlón, meg hogy hogy keserveskedik a szegény paraszt az eke szarvánál, hogy biztatja szóval meg ostorral a gyenge lovait, az a nagyparaszt meg csak sétál komótosan az eke mellett, az ostort se kell forgatni neki, azt kiáltja: hajsz! - azt kiáltja: csá! - közben fütyörész kedvére.

Gondolt egyet Mátyás, odament a hatökrös gazdához:

- Adjon isten jó napot kegyelmednek, gazduram.

- Adjon isten, vitéz uram, magának is. Mi kéne, ha vóna?

- A’ kéne, gazduram, több emberség kéne erre a földre. Nem látja, hogy megkínlódik a két kehes lovával az a másik szántóvető ember? Ugyan fogjon ki gazduram két ökröt, kössük annak a szegénynek a két lova elébe, az is könnyebben szánthassa azt a parányi kicsi földjét.

A nagyparaszt csak nevetett erre.

- Mán abból nem eszik az a kódus paraszt - azt mondja -, én nagygazda vagyok, hat ökörrel szántok, az meg csak szántson a maga két gebéjével, úgy illik az őhozzá. Maga csak a fegyverhez értsen, vitéz uram, a szántást pedig ide bízza.

Nem szólt egy szót se többet Mátyás, odament a kisparaszthoz.

- Adjon isten jó napot, te szegény ember.

- Adjon isten néked is, szegény katona.

- Fordulj csak idébb szegény ember, mutatok valamit, de meg ne ijedj, arra kérlek.

Avval Mátyás király kigombolkozott, megmutatta az aranypitykés dolmányát, megsúgta a szegény parasztnak, tudja meg, hogy Mátyás király áll előtte.

Az a nyomorult rögtön le akart borulni a király elébe. Megfogta Mátyás király.

- Vigyázz, szamár paraszt, el ne árulj, állj ál csak szép egyenesen, figyelmezz rám. Azt mondom néked, add el holnap ezt a két hitvány párát, amit a boriért kapói, abból vegyél annyi kutyát, ahányat adnak, hajtsd fel Budára, keresd meg a budai nagypiacot, a többi az én gondom.

Hát a szegény paraszt úgy tett, ahogy a király meghagyta. Eladta a két lovát, kapott egy falka kutyát az áráért, hogyne, boldog volt a rongyos paraszt, akinek a kutyájáért pénzt kínált, kettőt is adtak neki egy garasért. Tereli osztán Buda vára felé a szegény ember azt a sok loncsos, piszkos kuvaszt meg komondort, aki csak jött az ország útján, nagyot nézett, olybá tűnt az emberek előtt, mintha valami rossz boszorkány ennek a pásztornak a juhait mind kutyákká változtatta volna.

Sötét hajnal volt még, mikor a szegényparaszt a sok kutyával Budára elérkezett. Elvergődött a budavári nagypiacra, ott letanyázott, előszedte a szeredásból a kényért, szalonnát. De a kutya komák éhen maradtak, azok olyan ugatérozást csaptak, mind felverték álmukból a budai lakosokat, azt hitték, rajtok a tatár! Mikor osztán kinéztek az ablakon, és látták, hogy csak kutyahad jött Budavár ellen, ki-ki dorongra kapott, leszaladtak a piacra, agyon akarták verni az egész kutyaságot, vezérivel együtt. De akkorra ott termettek a király szolgái, ők már tudták, mi járatban van a parasztember, nem engedték bántani. Reggelre megjelentették a királynak, hogy itt az a szegény paraszt, felhajtotta a kutyákat. Mingyár felöltözött Mátyás király, elment az urakért, jöjjenek elő, megyünk a piacra. Kirukkoltak a főurak a piacra, mind gyönyörű díszmagyarba, legelöl Mátyás király; odavezette az urakat a kutyás emberhez.

- Itt a szép alföldi eb, uraim, mindenkinek venni kell belőle, ez lesz most már a divat!

Nagyot néztek a kényes nagyurak, ahogy az a sok condra kutya elkezdte a csizmájuk orrát szagolni. De a király megvette rögtön a legmocskosabb kuvaszt tíz aranyon, arra lett nagy nevetség, elkezdtek az urak licitálni; mennél szennyesebb volt egy bundás, annál többet adtak érte. A szegény parasztnak teli lett a szeredása arannyal, majd leszakadt a válla, mikor Mátyás ráadta és isten hírével útnak bocsátotta:

- No, jó ember, eredj haza, meséld el, milyen nagy ára van Budán a kutyának.

El is mesélte ez a boldog ember, legelső, akinek elmesélte, az a nagygazda volt, akinek a sok földje mellett volt az ő kicsi földje. Megmutatta neki a rakás aranyat, meg is mondta, úgy nézzen rá, most már ő is nagygazda lesz, nagy darab földet vészén, hat ökörrel szántogat ő is őszire!

A nagygazda nem szólt egy szót se, csak magába gondolta: megállj, kódus, azt nézd meg majd, én milyen vásárt csinálok!

Másnap eladta a hat ökröt, az árából felvásárolta az egész falu kuvaszát, komondorát, de még a szomszéd faluba is elment a portékáért. Mikor már vagy száz kutyája együtt volt, feltarisznyázott a nagygazda, elindult a száz kutyával Budára. Egész úton azt számítgatta, hány tarisznyára való aranyat hoz majd haza, mennyi földet vehet még meg, mind, amit maga körül lát otthon, megveheti, ami föld van Berettyótól a Körösig, Köröstől a Tiszáig, Tiszától a Dunáig.

Javában állott már a piac, mikor a nagygazda megjött a sereg kutyával Budára. Alig tudott helyet szorítani a teméntelen sok ebnek a piac sarkába. Megfizette egy szóra a helypénzt, azt mondta, majd jön Mátyás király a nagyurakkal, mind megveszik az ő drága kutyáit. A vásárosok meg a népek meg csak nézték a büszke parasztembert, aki nagy szájjal hirdette, hogy itt vannak a divatos kutyák, de nem eladók, csak a nagyuraknak! A kuvasz meg a komondor egynéhány elszabadult, felborogatták a kofaasszonyok kaskáit, szilkéit, eltört a tojás, kiömlött a tejfel, nosza mind a kutya széjjelszaladt a csemegét felnyalogatni. A kofaság méregbejött, rúgták, csapták az ebeket, a gazdájukat tökkel, dinnyével hajigálták, ez meg kiabált, ugrált a kutyái után, a kutyák szűköltek, vonítottak, az emberek káromkodtak, az asszonyok sivalkodtak, felfordult az egész piac, ilyen kukullóriumot még nem látott az öreg Buda vára. Előszaladtak a nagy lármára a hajdúk, azok osztán csihi-puhi, neki a sok kutyának a rézfokossal, míg egy csomóba nem verték őket, a gazdának is odasuhintottak közbe egypárat a hátára, mert az csak a magáét kajabálta, hogy helyet, helyet az uraknak, jönni kell már a nagyuraknak, azok veszik majd meg az ő kutyáit. Addig, míg a pandúrkáplár rá nem cserdített: