© 2022 Christof Weldon

christofweldon@protonmail.com

A lányok,

A lányok,

A lányok angyalok.

– Kálmán Imre

Tartalom:

ELŐSZÓ

NÉGY RETTENETES BETŰ

Előrebocsátások

A KAPCSOLAT

1. szakasz: Beetetés

2. szakasz: Idomítás

3. szakasz: Végjáték

INDIKÁTOROK

Szituációk

– Iszony-villám

– Bénázás az apró ajándékok körül

– Minden szócsatában ő nyer

– Bármely problémádat megoldja

– Nem érdekli más története

– Pszichopata bámulás

– Szabadság a szabadságból

– Hangerő

– Hirtelen elementáris hangulatváltozás

– Kettesben, dugóban

– Kormánykerék mögött

– Őszinteségi roham

– Hangulattönkretétel

– „Jelek”

– Az ASPD-s „NEM”

– A frontkatona-narratíva

– A Nagy Közös Terv

Irányultságok, tendenciák

– Folyamatos dicséret

– Degresszív viszony

– Álnevek, alteregók használata

– Magyaráz, magyaráz, magyaráz

– Paradoxonok

– Csak a jelenben él, és abban is beszél

– Szituációfüggő örökérvényű igazságok

– Falra hányt alkuk

– Más viszony a valósághoz

– Nem stimmelő igeidők

– Rossz memória

– Furcsa barátságok

– Jótétemények

– Távolban közel, közelben távol

– Egyes szám első személy

– Mechanikus szex

– Nem tanul

– Befagyott tudások

– Kedvenc filmjei szélhámosokról szólnak

– Félreértelmezett mimika

– Mindig remekül alszik

– A „jólnevelt” kutya

– Szeretetre megvetés

– Elviselhetetlen egyedüllét

– Mindent átható mesterkéltség

– Megkérdőjelezhetetlen -izmusokhoz való csatlakozás

– Brutális kritikai érzék

– Negatív tapasztalatok hiánya

– Csakazértis/csakazértse

– Felelősség széttolása

– Ki-be kapcsolgatható viszony

– Ellenséges exek

– Prostitúció

– Pénzügyi nehézségek

– Megváltozott szokások

Jelentőségteljes szavak, kifejezések

– „Luxusprostituált”

– „Ha megszelídíted a rókát, felelős vagy érte”

– „Pénzt akartam költeni”

– „Minden pasi engem akar”

– „Megjelentél te, mint gond az életemben…”

– „Hát persze hogy…!”

– „Köszönöm.”

– Kegyelem, megbocsátás, feloldozás

Hazugságok detektálása

– Spontán Pachelbel

– Kikoreografált Beethoven

– Ellentétes hazugságok

– Hazugság-matrjoska

Külső jellegzetességek

Negatív indikátorok

Tesztek

– Zéró visszajelzés

– Biszexualitás

– Virág

– Sátorozás sátor nélkül

Mit érzel te?

– Eufória vészcsengővel

– Sajnálat- és szeretetroham

– Nyers félelem

– Végtelenített frusztráció

– Meghunyászkodás

– Eleven kísértet

– Unalom

– Sajgó gyász és megkönnyebbülés

STRATÉGIÁK

Állandó tudnivalók

– Kétszer kettő

– Egy felesleges mondat

Az első szakasz alatt

– Ne szeress bele!

– Ne tervezz vele hosszú távra!

– Lassan adagolj!

– Dokumentálj!

– Csajozz be!

– Szakíts vele!

A második szakasz alatt

– Két mondat, két férfi

– A férfi, aki szereti őt

– Taktikázás jól és rosszul

– Fillért se érő emlékeink

– Dehát azt mondtad...

– Még azt az egyet

– Felesleges Nagy Finálé

– Akkor se jó, ha jó

– Viszont lehet belőle teljes katasztrófa

A harmadik szakasz alatt

– Visszavétel

– Te szakítasz, nem ő

– Szakítson ő

– Az elszabadult pokol

Verbális konfliktus

– Egyszerű kérdés esetén

– Bonyolult kérdések esetén

Fizikai erőszak

– Nem mindegy

– Félmegoldás

HOSSZÚ TÁVON

Az átokpár

A balek és a zseni

A megalkuvó és a zsarnok

A kétoldali alibi

A végeken

KÍVÜLRŐL

Ne ítélj gyorsan!

Férfiismerős a pácban

– Biztos?

– A kapcsolat alatt

– A romok között

TESTKÖZELBŐL

A szakirodalom dzsungelében

Gonoszság?

Négy út a pokolba

– A pszichopata

– A szociopata

– A konstellációs szociopata

– A divatszociopata

Családi ügyek

Az ASPD utazási iroda

Mit tanulhatunk tőlük?

– Ellenállhatatlan vonzerő

– Szexuális merészség

– Kihozzák magukból a maximumot

– Asszertivek

– Azért felelős, amiért akar

– Rendíthetetlen bástya

Szerepjáték életre-halálra

A japán zsiráf

A kiscica és a gólem

Gyűlölködjünk!

A végjáték

AWALT?

Hipergámia = pszichopátia?

KLIKK!

Túlélés kontra boldogság

Hasznos hazugok, hasznos hülyék

A feministák biciklije

Az új hős, a pszichopata nő

Bántalmazás, ami senkit nem érdekel

815 férfi, 250 nő

Politikai összefüggések

MEGÉRI...?

PTSD

Pszichológus...?

Kezdődő ASPD

Pulóver

Pozitívumok

De végülis megéri...?

A SZAKADÉK VISSZANÉZ

Célpontként

A konkrétan áldozathibáztató szakasz

Amit ő akar tőled

Empata

– Gyakorlatok empatáknak

Intelligencia

A két alappillér

MÁR AZ ÓKORI GÖRÖGÖK IS

Femme fatale

Dalszövegek

Karinthy Frigyes, illetve Bőhm Aranka

VÉGSŐ KÁVÉK

Kárjelentés

Teszt

Megoldások

EPILÓGUS

ELŐSZÓ

Hosszú-hosszú évekkel ezelőtt első látásra beleszerettem egy nőbe. Már az első randevúkon kiderült, hogy boldogan viszonozza az érzelmeimet, szinte egymásnak voltunk teremtve. Voltak ugyan apró furcsaságai, de ezek nem érdekeltek: közös jövőt terveztünk, közös munkával, hobbikkal, sok gyerekkel. De alig telt el fél év, a kapcsolatunk megromlott. Hiába tettem meg mindent, az imádott nő egyre távolodott, és végül kurtán-furcsán elhagyott, ezzel mérhetetlen csalódást és fájdalmat okozva.

Nem tudtam túltenni magam a szakításon. Egy év múlva több ezer kilométerre menekültem az emlékek elől, de még ott is csak ő járt a fejemben.

Abban a másik városban történt, hogy cél nélküli netes szörfölésem közben az antiszociális személyiségtorzulás jellemző tulajdonságait felsoroló írásba botlottam. A lista vagy 15 elemet tartalmazott, és én sorban ismertem fel benne az ő apró furcsaságait. A tizenöt elemből legalább tizenkettő maximálisan igaz volt rá.

A lista után egy mondat állt: „ha a felsoroltakból 6 jellemző illik egy egyénre, az pszichopatának nevezhető”.

Hát így kezdődött.

NÉGY RETTENETES BETŰ

Hol a tárcám – leírom, hadd írom le,

Hogy az ember úgy mosolyoghat s gaz lehet

– William Shakespeare

ASPD, mint Anti-Social Personality Disorder, vagyis antiszociális[1] személyiségtorzulás. Ez magában foglalja a szociopata és a pszichopata személyiségtorzulást is, továbbá az ilyen illető még mindenképpen narcisztikus is, csak úgy bónuszként.

Az ilyen személyiségtorzulásban szenvedő nő a létező legpusztítóbb, legaljasabb, legveszélyesebb drog, amit csak kitalálni lehet.

Én pedig drogfüggő vagyok.

Drogfüggő vagyok.

A sokadik kapcsolatomat élem meg, -át és -túl ilyen nőkkel. Fintorokról, hangszínről, hangsúlyokról, mozdulatokról felismerem már őket. Hobbimmá vált minden fellelhető anyagot elolvasni erről a személyiségtorzulásról, majd a leírottakat a gyakorlatban is megfigyelni. Elvétve fordul azonban elő, hogy olyan írás kerül elém, ami kifejezetten női ASPD-s személyekkel, és a tüneteikkel foglalkozik.

Ilyen cikkek alig léteznek. Rá lehet ugyan fogni, hogy valamennyire joggal, hiszen a szakma által elfogadott számok szerint a férfiak között kétszer akkora az ASPD-s személyek aránya, mint a nők között, ám a cikkek között 100 szól férfi ASPD-sről, és talán egy nőiről.

Az ilyen cikkekben általában megemlítik, hogy a szociopata személyiségtorzulás valamiféle akut vagy krónikus, gyerek- vagy tinédzserkori érzelmi trauma által jön létre, a pszichopata viszont születési rendellenesség következménye. Megírják, hogy ezek a személyek rettenetes gonoszok, és tartsa tőlük magát távol mindenki – mármint, minden nő természetesen, hiszen ha ASPD-s valaki, az egészen biztosan csak férfi lehet.

Sokszor összeállítanak egy csinos kis listát is, az antiszociális személyek jellegzetes tulajdonságairól, például egy ilyet - ez a Wikipédiáról való:

– Felületes vonzerő

– Idegeskedés hiánya

– Megbízhatatlanság

– Őszinteség hiánya

– A megbánás és szégyenérzet hiánya

– A szociális normák szándékos megszegése

– Gyenge ítélőképesség és a saját hibáiból való tanulás hiánya

– Kóros egocentrikusság, szeretetképtelenség

– Öngyilkos szándékok, bár ritkán valósítja meg

– Empátia teljes hiánya

– Személytelen, unalmas szexuális élet

– Felelőtlenség

Esetleg berakják illusztrációként Christian Bale lenyalt hajú, abnormális vigyorú fotóját az American Psycho című filmből, vagy esetleg Anthony Hopkinst a Bárányok hallgatnakból, és kész is a cikk.

Hát elárulok valamit. Ez alapján soha, de soha nem fogod megmondani, hogy az a bomba kis nő, akivel két hete randizol, egy ASPD-s rémálom.

Soha.

Igazi, diagnosztizált női pszichopatát akarsz látni? Keress rá a

Jodi Arias névre. Ő egyike a nagyon kevés elhíresült női pszichopatáknak. Közel harminc késszúrással ölte meg a pasiját, Travis Alexandert, aztán biztos ami biztos, még fejbe is lőtte. Nem ezt a cuki pofikát vártad, igaz?

De hát ostoba volt a pasi! Mondod erre, már hallom is.

Rendben.

Akkor itt egy másik példa: Elizabeth Holmes, a ma született ártatlan bárányka, ha megnézed a pofikáját.

Ő a Szilícium-völgy legnagyobb átverését hajtotta végre a Theranos nevű cégével, hihetetlen mennyiségű embert megtévesztve, mintegy 9 milliárd dolláros kárt okozva. Az átvertek egyike volt George Shultz is, aki az Egyesült Államok külügyminiszteri tisztségét töltötte be 1982 és 1989 között. Őt a Theranosnál dolgozó saját unokája figyelmeztette rá, hogy az egész cég puszta átverés. A volt külügyminiszter felkereste Elizabethet a kétségeivel – aztán a személyes tárgyalás után nem a tulajdon unokájának hitt, hanem Elizabeth Holmesnak.

Szóval tedd fel magadnak a kérdést: okosabbnak, ravaszabbnak, dörzsöltebbnek, nehezebben átverhetőnek érzed magad egy amerikai külügyminiszternél?

Ha igen, nincs dolgod ezzel a könyvvel.

Ebben a könyvben ugyanis arra vállalkozom, hogy megírom azt, amit nem találtam sem én, sem számos ismerősöm, barátom, sem pedig Travis Alexander, se George Shultz: elmondom, milyen a párkapcsolat egy női pszichopatával, miért lehet rájuk szokni, miért veszélyesek, és legfőképp, hogy hogyan ismerheted fel őket még a kapcsolat legelején.

Előrebocsátások

E könyv alapját mintegy másfél tucat, szerintem antiszociális személyiségtorzulással rendelkező nővel való kapcsolat szolgáltatta. Elismerem, ez nem túlságosan nagy szám, mit több, statisztikailag elhanyagolható. Ugyanakkor voltak bizonyos furcsaságok, törvényszerűségek, egyezések, amik szinte minden ilyen kapcsolatomban menetrendszerűen felmerültek – és amelyek sohasem voltak jelen más kapcsolataimban.

Ezeknek a nőknek sok más közös vonásuk nem volt, mint az antiszociális személyiségtorzulás: koruk 17-35 év között volt, iskolai végzettségük teljesen változó. Volt, aki középiskola után pusztán egy szaktanfolyammal rendelkezett, és olvasni sem nagyon szokott, de volt többdiplomás, olvasott, művelt nő is.

A munkahelyük, anyagi helyzetük épp ilyen változatos volt. Volt közöttük többmillió eurós örökségre váró budai-dombsági semmittevő éppúgy, mint féligbejelentett-minimálbéres hónapról-hónapra tengődő éttermi dolgozó. Volt multinál céglétrát eredményesen mászogató „sokéves stabil párkapcsolattal” rendelkező jókislány, de öntörvényű modell, sőt pornószínésznő is.

Pszichológiai, pszichiátriai végzettségem nincs.

Amit tudok róluk, azt a gyakorlatból, és az önszorgalomból elolvasott – meglehetősen változó minőségű, de jelentős mennyiségű – cikkekből, szakirodalomból tudom. Sajnos tapasztalataim szerint a cikkek sokszor csak egymást másolják, vagy pusztán szenzációhajhásznak, ijesztgetnek. A szakirodalom pedig annyira óvatos és elméleti, hogy a gyakorlatban jobbára használhatatlan.

Nem az a célom, hogy klinikai diagnózist állítsak fel bárkiről is, vagy az olvasómat megtanítsam klinikai diagnózist felállítani. Mindössze arról van szó, hogy észrevettem, hogy mik azok az apró kis tünetek, furcsaságok, amelyek menetrendszerűen felmerülnek az ilyen kapcsolatoknak már a korai szakaszában is, és amelyek garantálják, hogy a csodálatos, mindent betöltő szerelem csúnya, és fájdalmas véget fog érni, bármit is tesz az ASPD-s nő partnere.

Ettől a fájdalomtól szeretném az olvasóimat megóvni, vagy legalábbis megértetni velük, hogy elkerülhetetlen, és talán valamennyire tompítani is.

Legjobb tudásom és ismereteim szerint ezek a viselkedésbeli furcsaságok, amelyeket a későbbi fejezetekben megpróbálok részletesen bemutatni, az antiszociális személyiségtorzulás, az ASPD jellemzői. Hogy maga a diagnózis pontos-e, az sokkal kevésbé számít, mint az, hogy mire kell felkészülni az ilyen tünetek megjelenése esetén egy kapcsolatban.

A könyvben szereplő neveknek semmi jelentősége: a valós személyekét megváltoztattam, a kitalált példáknál pedig leírtam az első nevet, ami eszembe jutott. Az „idézőjelben lévő, dőlt betűs” mondatok viszont szó szerinti idézetek a szóban forgó hölgyekkel való interakcióimból, nagy részükhöz képernyőképet is tudnék mellékelni. Más részük vagy szóban hangzott el, vagy olyan régen volt, hogy másolatom sajnos már nincs róla. Ezekben az esetekben így kénytelen vagyok a memóriámra hagyatkozni. Többségében amúgy is olyan dolgokról lesz szó, amik eléggé belém égtek; de mint mindenkit, emlékezetem természetesen engem is megcsalhat.

Végezetül pedig még valami: tökéletesen tisztában vagyok vele, hogy a férfiak között is számos antiszociális személyiségtorzulással rendelkező egyén van, aki rengeteg szenvedést okoz a nőknek – ez a könyv azonban nem azokról a kapcsolatokról szól. Azokban nincs tapasztalatom, így nem érzem magam avatottnak egy olyan kapcsolatokról szóló könyv megírására – arról nem is beszélve, hogy pszichopata férfiakat bemutató könyvekből hatalmas a választék.

Amiket az alábbiakban leírok, azok az én gyakorlati tapasztalataim, és az ezeken alapuló véleményeim, meglátásaim.

Mások, más tapasztalatokkal talán más véleményekre juthattak.

A KAPCSOLAT

Ha tudtuk volna előre a túlélés árát

a pokolba vezető úton

mennyivel inkább próbálkoztunk volna letérni róla,

semmint végigrohanni rajta

ahogy azt végül tettük?

– Marc ‘The Animal’ MacYoung

Az ASPD-s nő egyetlen okból van veled: megtetszett neki a szerep, amit úgy gondolja, hogy melletted eljátszhat.

Valójában nem szeret téged, erre ugyanis képtelen. Igazából viszonya sincs hozzád. Neked, személy szerint neked meglepően kevés közöd van az egész kapcsolathoz. Magát szereti egy új tükörben, magát szeretné kipróbálni egy új szerepben.

Válhat valamilyenné, amit te inspirálsz.

Ezzel a szereppel pedig együtt jár valamiféle előny. Ez az igazi mozgatórugója annak, hogy belement a veled való kapcsolatba.

Ez a hátsó szándéka a viszonyotokkal kapcsolatban: egy ASPD-s személynek mindig van ilyen. Ez az a bizonyos „miért” amiért veled van – nem összekeverendő, egy pillanatig sem összekeverendő azzal, amit arról mond a hölgy, hogy mi tetszett meg neki benned. Ennek a kettőnek köze sincs egymáshoz.

Felszínesen nézve azt lehet hinni, hogy te tetszettél meg neki, de ez nem igaz. A szerep tetszett meg neki, amilyennek látja magát melletted. Ezt a szerepet akarja kipróbálni, eljátszani.

Valami felkeltette az érdeklődését, valamiért izgalmasnak, vagy hasznosnak, netán kényelmesnek tartja azt a szerepet. Ez szinte bármi lehet, bármilyen apróság. Lehetsz te a legmenőbb csávó az edzőteremben, lehetsz oktató a tanfolyamon amire jár, lehet különleges szexualitásod, lehet különleges (nem feltétlenül drága) kocsid, vagy vitorlásod, tudhatsz fényképezni, lehet bármi. Tényleg bármi, valami érthetetlenül apró dolog is, amiért egyetlen normális ember se vállalna be egy egész kapcsolatot.

Ezt a hozzád kapcsolódó „miértet” majd a következő pasijának fogja elmesélni, nagy-nagy bűnbánás közepette. Te vagy megtudod később valahonnan, vagy nem. Valószínűbb, hogy nem.

Valamire „jó vagy neki” amíg a viszonyotok tart. Sok mindent hallottam már: „odaköltöztem hozzá, mert közel lakott a munkahelyemhez”, például. Vagy gazdag pasija épp másik csajjal foglalkozik, és addig ő sem akar unatkozni, de csak arra vár, hogy a pasi megint füttyentsen (és persze fizessen) neki – akkor pedig azonnal rohan hozzá. Vagy megbízhatónak, könnyen átverhetőnek tart – erről még lesz szó.

A kapcsolatotok addig fog tartani, amíg ez a szerep tetszik neki, és amíg ez az „előny”, ez a „miért” érdekes a számára. Egyetlen perccel sem tovább.

„Milyen lehet annak a hapsinak a barátnőjének a szerepében?” – ez a kérdés a kapcsolatotok motorja, és nem a „szeretem azt az embert”.

Ez lényeges, mi több, sorsdöntő különbség.

A kapcsolat három, egymástól jól elkülöníthető szakaszra oszlik, attól függően, hogy a benned tetsző, neki kellő dologhoz milyen a viszonya, hogy kell-e még neki, vagy már nem érdekli. Ennek megfelelő lelkesedéssel fogja játszani a barátnőd szerepét.

1. szakasz: Beetetés

Úgy kezdődik, hogy egyszercsak beesik az ablakodon MissTökéletes. Jellemzően nagyon könnyen és gyorsan hódítod meg, egy pillanat alatt ágyban vagytok. A nő mindenben pontosan olyan, mint akit te elképzeltél magadnak. Boldogan vesz részt a hobbijaidban, bár ő azt sohasem csinálta, de voltaképp mindig is akarta. Tanácsot kér hajszín- és körömszín választásban, öltözködésben és frizurában, a főnökével való vitában, egyszerűen mindenben - és a tőled kapott tanácsot és meg is fogadja. Sőt, meg is dicsér, milyen jó ötlet volt. Mindig is sejtette ő hogy azt kellene, de hát hiába, egy olyan férfi kellett, mint te, TE, akire érdemes hallgatni.

Mert a számára te vagy a nagy Ő, az eddigi pasijai a lábad nyomába sem érhetnek. Ezt nagyon sokszor elmondja. Az is lehet, hogy egy rossz kapcsolatban él, aminek hamarosan véget fog vetni, mert TE, a nagybetűs FÉRFI, a megmentője, élete pasija beléptél az életébe.

Sülve-főve együtt vagytok, pár héten belül már úgy beszél, mint aki az egész életét veled tervezi leélni. Neked ugyan kicsit gyors ez, de miért ne, végülis tényleg tökéletes a csaj, minden szuper.

Nos és a szex... A szex, az frenetikus. Extázis. Vég nélkül, sokszor. Nem tudtok betelni egymással, nincsenek határai a nőnek. Beveszitek a barátnőjét, ő beszéli rá, vagy egyenesen ő ajánlja fel, együtt mentek kurvázni, együtt néztek pornót. Azt csinálsz vele amit akarsz, popsi, mélytorok, nem probléma. Vezetheted pórázon, dughatod a teraszon, szétsikítja az éjszakát, mindenben benne van, sőt, ő is mond új ötleteket.

Ha a társaságodba viszed, kígyóként fonódik rád, szorongatja a kezed, mintha félne egyedül. Nem bánod, imádod ezt a kígyót, és olyan brutálisan jól néz ki, hogy mindenki irigyel miatta, szóval miért ne?

Vagyis ebben a szakaszban az ASPD-s személyiség a cikkekben szereplő viselkedéslistának pontosan az ellenkezőjét vonultatja fel – plusz még mindazt, amit feltérképezett, hogy az áldozata mire vágyik. Tobzódik, lubickol a szerepben.

Az első szakasz körülbelül 3 hónapig tart, aztán egyszercsak véget ér, mintegy varázsütésre. MissASPD viselkedése gyökeresen megváltozik..

Nem fogod megtudni, hogy miért.

Nem csináltál semmi rosszat – vagy legalábbis nem tudsz róla – , nem bántottad, nem veszekedtetek, semmi ilyesmi.

És mégis.

Egy nap érezni fogod, hogy valahogy más a nő.

2. szakasz: Idomítás

Ilyenkor valamiért úgy dönt, neki ez a szerep mégsem fekszik igazán, mégsem elég érdekes az a valami, ami neked van, hogy ezzel a szereppel kínlódjon.

A lendület viszi már csak tovább a szerepében, te meg kezded meglátni a valódi énjét.

Semmi sem jó neki, amit csinálsz. Folyamatosan bírál, kritizál, szid. Mindenről jobban tudja, hogyan kellene csinálni, és mindenki hülye, aki nem úgy csinálja. Te is. Tökhülye vagy, és hülyeségeket akarsz. Minden hülyeség amit csinálsz. Amit régen a legjobban dicsért benned, na pont az a legnagyobb hülyeség.

El-eltűnik. Fogalmad sincs hol van, mi van vele. Ha megkérdezed, a gondolat is felháborítja, hogy te tudni akarod, merre járt. Semmi közöd hozzá. Ő különben sem akart soha semmi komolyat veled, te kényszerítetted bele. Ez az egész a te ötleted volt, és pont olyan szar és hülye, mint te. Vérforralóan sértő dolgokat mond neked, szemrebbenés nélkül.

Ebben a szakaszban könnyű felismerni az ASPD-s személyiséget, ilyenkor megbízhatóan hozza az ASPD-re jellemző tüneteket, egytől egyig.

Remélhetőleg nem szerettél bele, nem költöztetek össze, de legalábbis nem vetted el feleségül és nincs közös vagyon. Pláne gyerek. Ha van, készülj a legrosszabbra.

A második szakasz hossza attól függ, hogy az áldozat mennyire hajlandó „becsicskulni”. Konkrét idézet MissASPD-től, büszke arccal előadva: „Otthon minden úgy van, ahogy én akarom. És úgy, hogy én nem is csinálok semmit.” Házasságának második évében jártak, nevetgélve mesélte mindenkinek, hogy már az eljegyzés alatt megcsalta a férjét egy „állandó szeretővel” és pár alkalmi partnerrel is. Az esküvői vacsorán pedig felpofozta újdonsült férjét egy nézeteltérés miatt.

3. szakasz: Végjáték

Innen két lehetőség van: ha érezteted vele, hogy elért egy határra, és a kapcsolatnak itt és most vége, és mindezt elég határozottan és agresszíven teszed, akkor eltűnik az életedből.

Ha viszont gyengeséget mutatsz, ha elhüppögöd neki azt a vágyadat, hogy bárcsak olyan lenne, mint a kapcsolatotok elején, és akkor milyen szuper lenne minden, nos, akkor nem tűnik el. Csak hónapokra. Vagy hetekre. Vagy évekre. Vissza-vissza fog járni hozzád, telefonon hív, találkoztok is netán, és talán, esetleg, akár egy egész napra is eljátssza neked újra a MissTökéletest – illetve valami hasonlót. A szaknyelv ezt úgy nevezi, hogy „hovering”, vagyis lebegtetés. Ebben nincs a részéről érzelem, egyszerűen nem akarja, hogy kikerülj a bűvköréből, mert talán egyszer még jó leszel valamire: ezért aztán lebegteti neked azt a lehetőséget, hogy valamikor visszakapod.

De soha nem kapod vissza. Soha többé nem lesz az a nő, ami a kapcsolatotok elején volt.

Mindkét esetben pokolian hiányozni fog. Félőrült drogosként produkálod majd az elvonási tüneteket kb egy évig. A következő év már valamivel jobb lesz.

„Vele az van, hogy amikor jó vele, akkor nagyon jó. De amikor rossz, akkor borzalmas.” – foglalta össze egy jóbarátom kapcsolatát az ő MissASPD-jével. Hárommillió forintba és egy összetört kocsiba fájt neki a pár hónapig tartó viszony, nem beszélve a darabokban lévő szívéről. A hölgy búcsúmondata ez volt : „Beláthatod, hogy egy ilyen nő mint én, és egy olyan, nem kifejezetten szép ember, mint te, nem illenek össze.”

A szakítás után, az alatt a két év alatt többezerszer fogod végiggondolni a kapcsolatot. Várhatóan két érdekes dologra jössz majd rá:

1.: Voltaképp nem tiszta, melyikőtök kezdett ki a másikkal.

2.: Mérhetetlenül sokat hazudott neked. Vég nélkül, nagyokat, kicsiket, sokszor teljesen értelmetleneket, néha ok nélkül, néha pedig nagyon is okkal.

És találsz furcsa részleteket, amik megmaradtak benned, mert annyira abszurdak voltak. Nem érted. Az egészet nem érted, úgy ahogy van. Mi a fene történt itt valójában?

Hát most már tudod, ő volt az, MissASPD személyesen. Örülök, hogy így utólag bemutathattam neked. Ha nem vetted el, ha végképp eltűnt az életedből, akkor gratulálj magadnak. Ha az egész kalandot megúsztad egymillió forint alatt, akkor bonts pezsgőt is. Megérdemled, minden szarkazmus nélkül.

Egy ASPD-s személlyel (legyen az nő vagy férfi) való hosszútávú párkapcsolat egyébként 5-20 évvel rövidítheti meg a partner életét, akkor is, ha az illető fizikai erőszakot egyáltalán nem alkalmaz: partnerei lassan belehalnak a stresszbe, amit rájuk kényszerít.

De a fizikai erőszak sem ritka. Ne feledd: részvétlen, szégyentelen, lelkiismeretlen, agresszív, és nem számol a következményekkel. Ha úgy dönt, simán eltesz láb alól, kérdezd csak Travis Alexandert. Vagy eltetet. Vagy feljelent nemi erőszakért, hogy megszerezze a vagyonodat. Hogy a gyerekeitekkel mit műveltél (hüpp-hüpp-szörcs) arról eddig nem is mert beszélni, tisztelt bíróság, mert félt tőled (látványos sírógörcs, könnyek nélkül).

Te meg az életben nem látod többet a gyerekeidet, örülhetsz, ha szabadlábon megúszod.

INDIKÁTOROK

Az első véletlen,

a második véletlen egybeesés,

a harmadik ellenséges támadás.

– Ian Fleming

Ezekből már jól látható, hogy minél hamarabb ismered fel a csillogó szemek, fényes haj, kifogástalan fogsor mögötti agyrémet, annál jobban jársz. Az alábbiakban összegyűjtöttem tüneteket, ami a gyakorlati tapasztalataim szerint jellemző az ASPD-s nőkre.

Ian Flemingnek azonban nincs teljesen igaza: az emberi lélek nagyon bonyolult dolog, egy teljesen normális ember is mutat néha ASPD-s tüneteket, lehet rossz kedve, lehet hogy épp nem figyel, vagy akár te is félreértheted. De ha az alábbi tüneteket folyamatosan, állandóan látod, ha kikerülhetetlenül beléjük futsz újra és újra, ha jellemzőek a hölgy viselkedésére, akkor bizony készülj fel a könyv többi részében olvashatókra is.

A lista néhány eleme ostobaságnak, homályosnak tűnhet majd, de nem baj – ha átéled őket, rájuk fogsz ismerni. Többnyire apróságokról van szó, de pontosan ez a lényeg: ezek az apró, jelentéktelennek tűnő dolgok bizony az egész kapcsolatot, és így magát az életedet meghatározó dolgokat jelezhetnek jóelőre.

Szituációk

– Iszony-villám

Ha szakemberként el kellene neveznem, azt mondanám, hogy ASBIFFF, Anti-Social Behavior Induced Fight-or-Flight Flash, vagyis antiszociális viselkedés okozta villámszerű menekülési reflex. Ezt az érzést nehéz leírni, pedig ez a legkarakteresebb jellemzője egy ASPD-s személlyel való interakciónak, és a kapcsolat bármely szakaszában előfordulhat.

Az történik, hogy MissASPD mond vagy tesz valamit, ami annyira hihetetlenül empátia nélküli, érzelemmentes, embertelen dolog, hogy egy töredék pillanatra beüt a fight-or-flight reflexed, hirtelenjében nem kapsz levegőt, a gyomrod lesüllyed, a szemed kikerekedik, elönt valami atavisztikus iszonyat, és a nyúltagyad felől riadót hallasz, hogy “Menekülj, menekülj, ez nem ember csak megjátssza, menekülj!”. Talán még a szíved is kihagy egy negyed ütemet. Mindez tényleg csak egy töredék pillanatig tart, utána mosolyog, és omlik a haja, és csillog a szeme, és ennivaló a szája, és cuki, és imádnivaló, és nem is érted magad, hogy gondolhattál ekkora baromságot.

Majd később persze megérted.

Ha valaha is ezt érezted valakivel kapcsolatban, akkor menekülj!

MissASPD arca csupa dühös értetlenség, miután lerakja a telefonját, és így szól: “Ez a Tamás [a férje] tökhülye. Kérdeztem kivel van, mondta, hogy Lacival a Gézával meg az Árpival. Mondtam, hogy jééé, de vicces, mindannyiukkal dugtam már. Erre megsértődött, és lecsapta a telefont. Te érted ezt?”

Mondja ezt nekem, a szeretőjének.

Hétköznap délután, csúcsforgalom. MissASPD kocsijában ülök, a Szabadság-hídon jövünk át, hogy Budán kitegyen. A hídról lejövet elkanyarodik jobbra, majd szinte azonnal megáll, le sem húzódva, csak úgy a sáv közepén. Mögöttünk irtózatos dudáláskoncert indul azonnal. MissASPD angyali mosollyal fordul felém: “Ilyenkor mindig arra gondolok, hogy nem nekem dudálnak” mondja, majd hosszas, érzelgős búcsúzkodásba kezd, a dudálást egészen elképesztően embertelen módon negálva.

MissASPD meséli büszkén: „Nagyon ügyes voltam, ahogy odakerültem ahhoz az ügynökséghez, azonnal összejöttem azzal a sráccal, aki a modelleket küldte ki a válogatásokra. Volt hol laknom, és az összes válogatáson ott voltam!”

– Bénázás az apró ajándékok körül

Minél kisebb az ajándék, minél „jelképesebb”, annál inkább. Apró édesség, virág, szigorúan négyszemközt: MissASPD ilyenre zavarba jön, nem tudja, hogy viselkedjen. Nyakadba ugrás, puszi – na, ezt felejtsd el. Ha sokan vannak körülöttetek, ha „ajándékozási szituáció” van, céges, vagy családi szülinapozás, akkor elképzelhető.

Vagy ha kocsit veszel neki, vagy valami hasonlóan drága dolgot.

Egyébként sokszor még dühöt, méltatlankodást is érezhetsz rajta: „miért hozol ilyen helyzetbe, amit nem tudok kezelni?”

Velem többször is előfordult, több MissASPD-vel a következő jelenet: az elé helyezett apró ajándékot felveszi, megnézegeti, majd visszateszi PONTOSAN UGYANODA, ahonnan felvette. Mond pár zavaros mondatot, esetleg kritikát az ajándékról, vagy az ajándékozásról, és csak ez után veszi fel megint, és akkor „veszi birtokba”. Kísértetiesen ugyanígy tett mindegyik.

Hasonlóan ügyetlenek akkor is, ha ők adnak ajándékot: nem átadják, inkább „hozzád vágják”: gyorsan, érzelemmentesen, kötelességszerűen túlvannak a dolgon.

Miss ASPD önvallomása: „Nem tudom, ezekben a születésnapokban, ajándékozásokban valahogy nem vagyok jó.”

Gyakran szabotálják el az ünnepeket is: születésnapokon pont dolgozniuk kell, karácsonykor vagy egyéb megúszhatatlan ünnepekkor pedig előszeretettel provokálnak veszekedést.

– Minden szócsatában ő nyer

Teljesen lehetetlen vele emberi módon vitázni. A nőknek amúgy is jobbak verbális képességei, hát még az ASPD-s nőknek. Igen jellemző még, hogy bármilyen nézeteltérésben azonnal támad. Akár a legkisebbekben is, sőt, sokszor akkor is, ha nincs is nézeteltérés. Nem beszélget, nem véleményt egyeztet: TÁMAD.

Itt egy kitalált példa, mondjuk egy bevásárlóközpontban:

– Veszünk két zsömlét meg két kiflit, az összesen öt.

– Nem, édesem, az négy.

– Szóval én hülye vagyok, nem tudok számolni, ugye?

– Nem ezt mondtam. Vegyünk egy vodkát is?

– Hát persze hogy vegyél, hát még jó!

– Rendben. Fizessek én?

– Dehogyis, fizetek én, nem gond. Neked a zsebedben van a kártyád, nekem a táskám mélyén, de fizetek én nyilván, úgyse sietünk!

– Abban a sorban kevesebben állnak…

– Persze, menjünk, minél hamarabb hallani akarod, hogy a pénztárosnő neked ad igazat, hogy én hülye vagyok, ugye?

Ez a típusú beszélgetés persze főleg a második szakasztól jellemző. Mindenesetre közel kibírhatatlan.

– Bármely problémádat megoldja

Egyetlen pillanat töredékmásodperc alatt. Nem hogy a tiédet, mindenkiét.

„Nem tudom, az új főnökkel hogy jövök majd ki, nem vagyunk szimpatikusak egymásnak.” – mondod te.

„Mondj fel, jó szakmád van, bármikor kapsz másik állást, nem értem, mit töprengsz ezen ennyit, nem láttad a kék bugyimat?” – feleli azonnal.

Egyébként mindenkivel ilyen, nem csak veled.

Mintha idegesítené, hogy más embernek is van problémája, vagy beszélni akar róla. Egy mondatban mondja a megoldást, és kész. Jöhet ő.

– Nem érdekli más története

Ha valaki mesél valamit, akkor gyakran nem arra figyel, amit az illető mond, hanem jól láthatóan azon gondolkodik, mit válaszolhatna, és ha eszébe jutott, akkor alig várja, hogy megszólalhasson. Esetleg közbe is vág, és ő kezd mesélésbe. Ha nagyon figyelsz, gyönyörűen látni az arcán ezt a folyamatot. Önközpontú világképe miatt az ő történetének mindenképp ő lesz a főszereplője, még akkor is, ha a története valójában nem róla szól.

Asztaltársaságban valaki: „Képzeljétek, beteg lett a macskám. Egész éjjel hányt szegény. Reggelre kicsit jobban lett, de nagyon aggódom, hogy mi lesz vele.” MissASPD, harsányan: „Amikor az ÉN macskám volt beteg, akkor ÉN azt csinálTAM, hogy…”

– Pszichopata bámulás

„Psyopathic stare” mondja rá az angol nyelvű szakirodalom egy része, meg a cikkek, és rendkívül fenyegető, hátborzongató dolognak írják le.

Nos, az a helyzet, hogy én ezt nem tudom beazonosítani.

Nem igazán tudom miért.

Az is lehet, hogy arra gondolnak, amit én az előző pont, az érdektelenség résznél írtam: hogy néha látod, ahogy leválik a mondanivalódról, és onnantól csak üresen bámul a szemedbe, nem érdekli, amit mondasz.

A legjobb tippem az, hogy mivel a szakirodalom főként ASPD-s férfiakkal foglalkozik, ezért ezt az üres tekintetet tartják „fenyegetőnek”.

Nyilván az is, ha egy 120 kilós sokszoros életfogytigját töltő sorozatgyilkossal ülsz szemben. Én viszont, 60 kiló alatti ASPD-s nők esetében soha nem éreztem ebből fenyegetést, csak frusztrációt.

Ennek ellenére nem vagyok benne biztos, hogy ugyanarról a jelenségről beszélünk, lehet, hogy ez különbözik, ezt őszintén szólva nem tudom.

– Szabadság a szabadságból

Az ASPD-s nő egy szerepet játszik melletted, egy bizonyos szerepet – mint bárki más mellett.

Szerepet játszani márpedig rettenetesen fárasztó; az agyadat és a testedet egyaránt igénybe veszi, folyamatosan figyelned kell, kontrollálnod kell magad. Ezt nem lehet hosszú ideig 0-24-ben csinálni.

Ezért aztán, ha nyaralni mentek MissASPD-vel, akkor egészen biztos, hogy legkésőbb a negyedik-ötödik napon azzal fog előállni, hogy menjetek másfelé. „Figyu, én ma elmennék megnézni azokat a romokat ott a hegyen, tudod, amik téged nem érdekelnek, valahogy napszúrást kaphattam tegnap, nincs kedvem kimenni a partra, ugye nem baj – de te csak menj, legyél egész nap a napon, annyira szép, szexi árnyalata lesz a bőrödnek tőle...”

Legyünk őszinték, egy ilyen mondat után spriccelsz a tengerpartra és egész nap napozni fogsz, akkor is, ha aztán te kapsz napszúrást. Valójában nem kapott ő napszúrást, a romokat meg pont leszarja. A pontosan rád kalibrált szerep folyamatos előadásából akar kimenekülni, abból kell neki szabadság egy napra.

És az még a jobbik eset: könnyen lehet, hogy valami beugró szerepet talált magának egy másik pasi mellett, amit eljátszana gyorsan aznap.

– Hangerő

Gyakran szólal meg az illendőnél sokkal hangosabban, bármilyen szituációban, bármilyen témában. Például a buszon ecseteli előző napi hasmenését olyan hangerővel, hogy a fél busz hallja. Jellemzően nem veszi észre magát, nem érzékeli, hogy ez probléma lenne. Vagy a szó szoros értelmében felsikolt, ha a plaza cipőboltjának kirakatában egy szép cipőt lát. Nem, nem úgy, mint a te barátnőd, csak neked – úgy, hogy összerezzennek az emberek, és a biztonsági őr is elődugja a fejét valahonnan, hogy mi van.

– Hirtelen elementáris hangulatváltozás

Bármely irányba, töredékmásodperc alatt. Tudom, a nők szoktak ilyet – persze, de nem ezen a szinten, hidd el. Az egyik MissASPD-m egy órát várt a lakásom előtt, én késtem. Írtam neki ugyan egy SMS-t, hogy késni fogok, de aztán lemerült a telefonom. Tombolt, mikor megérkeztem, mindennek elhordott, olyan gyűlölettel, hogy csak sziszegni bírt. Azt is hittem, szakít velem ott helyben, de nem, a lakásra azért feljött. Ott is tovább tombolt. Aztán az egyik tomboló-sziszegő mondat után lélegzetvételnyi szünet nélkül így folytatta, abszolút normális, kedves, cicamica hangon: „Najó, átgondoltam, bocsánatot kérek, nem kellett volna így viselkednem, ne haragudj. Akkor dugunk?” – és elkezdte ledobálni a ruháit.

– Kettesben, dugóban

Nem bírják elviselni a dugóban való ácsorgást. Persze, senki se bírja, de szorozd meg százzal azt, ahogy te nem bírod, aztán emeld négyzetre. Nem tudod elképzelni, amíg nem láttad. Itt rájöttem a magyarázatra, voltaképp egyszerű: ketten egy kocsiban, amikor nem kell a forgalomra igazán figyelni – nos, ez egy intim szituáció. Attól pedig ugye irtóznak, ezért jól tetten érhetően bármit megtesznek, hogy vagy a szituációt, vagy az intimitását megszüntessék. Ez jellemzően a rádió egyre idegesebb nyomkodásával kezdődik, majd jön a program (az anyja által szervezett családi vacsorán való részvétel) lemondása, és másfelé kanyarodás, akár a Margit-körút kellős közepén, a villamossíneken-zsömléken keresztül. Ha végképp nincs más megoldás – ha például te vezetsz – akkor pedig egy rettenetes veszekedés kiprovokálása, akár valami hihetetlen piszlicsáré apróság miatt. A lényeg az intim helyzet megszüntetése bármi áron.

Nem próbáltam még ki, de elméletileg működhet ha ilyenkor megpróbálod rávenni némi orálszexre. Még jobb, ha úgy, mintha neki jutott volna eszébe.

– Kormánykerék mögött

Az ASPD-sek általában bátor sofőrök. Nem mindegyikükre igaz ez, de sokkal magasabb százalékban ilyenek, mint a nem ASPD-s nők. Ez nem feltétlen jelenti azt, hogy biztonságosan, vagy közlekedéstechnikai értelemben jól vezetnének. Egyszerűen kiütközik vakmerőségük és szégyentelenségük.

Ha a Körúton kell leparkolni, őket nem feszélyezi hogy feltartják a forgalmat, vagy sokan nézik őket, vagy esetleg rájukdudálnak. Éppúgy beparkolnak, mint egy néptelen utcácska nyugalmában.

Egyszer Thököly úton ültem ASPD-s barátnőm mellett, amikor egy kereszteződéshez értünk, ahol épp nem működtek a közeledési lámpák. Több autó állt mindenfelé, mindenki menni akart, teljes kavarodás, tanácstalanság.

„Hát itt meg mi van? Na vigyázzatok, jövök.” – mondta félhangosan, és nemhogy lassított volna, de gázt adott. Az autók szinte szétrebbentek előttünk, pedig csupán egy alsó-középkategóriás kiskocsiban ültünk.

ASBIFFF.

Csak néha mások menekülnek.

Ez a lány mesélte, hogy egy férfikollegája nem mer beülni mellé a kocsiba, mert „úgy vezetsz, mint egy pitbull”. Tökéletes jellemzés.

– Őszinteségi roham

Veled őszinte, lám-lám mennyi mindent elmond.

Hogyne.

Vigyázz – ezek nem vallomások, hanem figyelmeztetések. Mert mit hallasz az őszinteségi rohamai közben? Azt, hogy kit, mikor hogyan csalt meg, vert át, kinek mit hazudott, és az milyen ügyes dolog volt! Büszke rá, bár természetesen már nagyon bánja.

Próbáld ki: valahogy, valamiért, érdekes módon pont úgy fog viszonyulni a rázós múltjához (mert rázós, az biztos) ahogy te. Ha jó poénnak tartod, akkor nevet ő is. Ha a fogad szívod, hogy hát ez azért túlzás volt, akkor ő is belátja, hogy jajjaj-jajjaj, ezt azért nem kellett volna, nem volt szép dolog.

Ha pedig a családjáról, volt kapcsolatairól kezd el mesélni, nemhogy csontvázak, teljes antropológiai raktárkészletek esnek ki a szekrényből.

Persze a végén hálásan-örömmel hozzáteszi, hogy olyan jó, hogy te teljesen más vagy mint az eddigi férfiak az életében.

Ami persze lehet – ő viszont pont ugyanolyan, mint mindig is volt, ezt ne felejtsd el.

– Hangulattönkretétel

Főleg intim hangulaté. Ezt a legkevésbé bírják elviselni, legfeljebb a kapcsolat első szakaszában játsszák el neked, hogy szeretik.

Konkrét, megtörtént szituáció, meghitt, nyáresti séta közben:

„– Hú, odanézz, milyen gyönyörű a Hold!

– Nabazmeg, telihold van, ma sem fogok tudni aludni, téged persze ez kurvára nem érdekel, nem baj.”

Nem veszekedtünk előtte, nem volt rossz hangulata nem volt semmi.

Egyébként nagyon jól aludt, aznap is, mint mindig.

– „Jelek”

Az ASPD-s nők állandóan „jeleket” kapnak életükben. Ez nagyon jól jön nekik, több okból is: először is lehet rá hivatkozni, letolni magáról a felelősséget. „Én nem így akartam, de hát erre kaptam jelet” mondhatják bármikor, bármire.

Ezzel megmenekülnek a döntés felelősségétől, no és persze különlegesek is lesznek egyből, hiszen maga az univerzum küld nekik jeleket, és ők ezt még észre is veszik!

– Az ASPD-s „NEM”

Ahogy említettem, ezek a nők felfokozott szexualitással rendelkeznek, nagyon sok mindenre rávehetők, sőt, nemhogy rávehetők, de abban lelik örömüket, ha minél újabb és extrémebb dolgokat próbálhatnak ki.

Nade ha netán túllősz a célon, és belefutsz a tényleges korlátaikba, azt bizony észre fogod venni.

Egy normál ember határait mindig lehet ostromolni, és itt most abszolút nem csak a szexre gondolok. Megértéssel, finoman, érzéssel sokra lehet jutni mindannyiunknál, bármiről is legyen szó; akár egy operaelőadás végigülésére, vagy főzz már-nekem-egyszer-egy-akármit kívánságra, bármire.

Egy ASPD-s személynél ez nem így van. Amikor ők NEM-et mondanak, akkor az végleges, egetrengető, örökérvényű nem.

Soha nem.

Valahol félelmetes is.

Ugyanakkor van benne valami megnyugtató, mert pontos, és határozott. Férfiként, férfipartnerként én ezeket a NEM-eket nem bánom, mert egyértelműsíti a helyzetet; tudtam hogy mást viszont igen, és ha mégis azt akarom, ami neki nem, akkor arra mást kell keressek. És ismételten: nem szexről, nem csak szexről beszélek, hanem például mondjuk egy uszoda meglátogatásáról.

– A frontkatona-narratíva

Megjelenése mindennél jobban jelzi a második szakasz eljövetelét, vagy azt, hogy már javában benne vagytok, csak nem vetted észre. Így hangzik, szóban vagy írásban:

„Annyira szeretnék veled lenni, de most ez lehetetlen… Ilyen az élet, a világ… Mindennél többet jelentesz nekem, olyan jó, hogy vagy… Sokat gondolok rád éjjel-nappal, jó volna ha átölelnél, ha a csókjaidat érezhetném… De sajnos most nem lehet…”

Kérem szépen ilyeneket egy német katona írt a keleti frontról haza Berlinbe a feleségének. És köztük volt többszáz kilométer, az orosz tél, a Harmadik Birodalom katonai rendőrsége, az SS, és így tovább…

Ha neked ilyet ír a hölgy az egyik kerületből a másikba, akkor az egyvalamit jelent: nem akar veled találkozni. Akkor se, ha azt mondja, hogy azt szeretné a legjobban a világon. Egyszerűen hazudik.

És mint mindenben, itt is vannak kivételek, persze. Lehet, hogy épp tényleg sok a munkája. De ha heteken keresztül ezt hallod a hölgytől, pláne megtűzdelve csajbulikkal, vásárlásrohamokkal, akkor bizony jobban teszed, ha tudomásul veszed, hogy a hölgy ütközetben eltűnt a keleti fronton, és özvegynek tekinted magad.

Ne gyászold sokáig.

– A Nagy Közös Terv

Ez a második szakasz végére jellemző tünet. A hölgy hamarosan bejelenti, hogy most egy darabig nem fog ráérni veled találkozni. Persze attól még te vagy a legjobb pasi.

Előtte azonban előáll valami Nagy Közös Tervvel. Menjetek el valahova, például. Ez lehet utazás, lehet valami rendezvény, buli, lehet bármi jelentőségteljes, közös dolog.

Ennek te nagyon fogsz örülni, meggyőződésed lesz, hogy némi hullámvölgy után lám-lám itt az áttörés, végre sínen van minden.

Nem így van. Épp az ellenkezője az igaz. Ez a terv soha nem fog megvalósulni, ne tegyél bele energiát; pénzt, időt meg pláne ne.

Ez valamiféle fantazmagória a részéről, egy „mi lenne ha” játék, búcsúzóul. Soha egy percre sem gondolta komolyan, sőt, ha lépéseket teszel a megvalósulás érdekében, akkor attól megretten, és még hamarabb bejelenti, hogy ugyan nem szakítotok, de most egy darabig nem akar látni.

Bólogass, álmodozz vele, csak ne éld bele magad.

Irányultságok, tendenciák

– Folyamatos dicséret

A kapcsolatotok során ezzel e jelenséggel fogsz a legelőször találkozni. „Love bombing”, vagyis „szeretetbombázás” mondja rá az angol. Találó; egy ASPD-s nőtől kapcsolatotok első szakaszában mérhetetlen mennyiségű dicséretet, elismerést kapsz.

Ennek a hatása alól persze lehetetlen kivonnod magad. A férfiak mérhetetlenül kevés elismerést, dicséretet kapnak életük során; egy normál, nem ASPD-s nő előbb harapja le a nyelvét, semmit egy fél dicsérő szót is mondjon élete párjának.

Az ASPD-s nő által mondott dicséretek nagy része azonban sajnos csak érzelmi manipuláció: a hölgy igyekszik minél jobban maga felé fordítani téged, minél jobban magához kötni.

Ez nem azt jelenti, hogy nem valóságos dolgokat dicsér meg benned, és ilyenkor nem is hazudik magában a tulajdonságban; mindössze az nem igaz, hogy a jó tulajdonságaidnak bármiféle jelentősége is lenne az ő számára. őt ez bármennyire is érdekli. .

Tegyük fel például, hogy 160 centi vagy, de kigyúrtad magad, akár egy testépítő. Ebben az esetben nem fogja azt mondani, hogy húúú, te milyen jó magas vagy. Azt fogja sokszor elmondani, hogy ááá, a magasság az nem is számít annyira, sokkal jobb, hogy ilyen izmos vagy, , mert azt ő rettenetesen szereti, nagyon szexi, sose bírta a vékony hapsikat, egyáltalán nem férfiasak.

Te persze ennek nagyon fogsz örülni.

Aztán lecserél egy 220 centis, 65 kilós pasira.

Annak már kevésbé.

– Degresszív viszony

A kapcsolat egy ASPD-s nővel hosszú távon mindig egyre rosszabb. Természetesen vannak hullámvölgyek-hegyek, de akkor is határozottan látszik, hogy az első pár hónap a legjobb, majd bármit is teszel, a kapcsolat minősége egyre romlik. Kevesebbet találkoztok, nem olyan jók a randik, kevésbé lelkesen tartja veled a kapcsolatot.

Egy normál nővel sokkal lassabban találtok egymásra, a kapcsolatotoknak lesz egy hosszú „felszálló ága” az elején; az antiszociális viszont nő fejest ugrik veled a kapcsolatba, már a második-harmadik randin úgy fog viselkedni, mintha évek óta együtt élnétek, és a világ végéig veled akarna lenni. Ennél azonban sosem lesz jobb, és nem is marad ilyen; egyre rosszabb lesz.

Meg kell értened, hogy ez nem rajtad múlik, nem a te viselkedéseden.

Bárhogy viselkedsz vele, a kapcsolatotok így fog alakulni.

– Álnevek, alteregók használata

Természetesen nem egy internetes regisztrációra és az ottani névre gondolok. Hanem például olyasmire, hogy kinyitom az útlevelét, és más benne a név, mint amit én ismerek, amit az általam tartandó tanfolyamra jelentkezve bediktált a titkárnőnek:

„– Édesem, ez mi? K. Barbara? K.?

– Á, az a férjem neve.

– Te férjnél vagy? Ezt azért mondhattad volna.

– Nem, dehogy. Rég elváltunk.

– És megtartottad a nevét?

– Hát papíron még nem váltunk el...

– Hogy mi?

– Ugyan, már rég nem együtt élünk. Azért is használom az eredeti nevem, a T.-t.

– Én D.-t tudok.

– Az anyu lánykori neve. Azt szeretem a legjobban, akit nagyon szeretek, azzal azt használom.”

Majd ugyanez a hölgy, később, mikor az ő társaságába vitt bemutatni:

„– Ja, és ők G. Barbara néven ismernek, ne lepődj meg.

– ???

– Hát amikor őket megismertem, az akkori pótapukám…”

Találós kérdés: vajon a fenti párbeszéd elhangzásakor együtt élt még a férjével?

Találós kérdés haladóknak: vajon a kapcsolat melyik szakaszában voltak az említett háromból?

Bónuszkérdés: kitalálod a következő pontot?

– Magyaráz, magyaráz, magyaráz

Mindig, mindent. És mindig van mit. Valójában persze hazudik, hazudik, hazudik, amíg csak a füled bele nem zsibbad. Te meg elhiszed. Az már az intelligenciádtól függ, hogy meddig. Például észrevetted az előző pontban a hazug kis érzelmi manipulációt? „Akit nagyon szeretek, azzal használom azt a nevet, amit te ismersz” – a hölgy egy titkárnőnek adta meg azt a nevet, nem is ismertük egymást akkor még, nem is láttuk egymást.

Ez tipikusan egy olyan szituáció, amiben az ASPD-s nők lebukhatnak, ha figyelsz: felszínesen szép, és jóleső szöveg, ami azonban a tényekkel összevetve hazugságnak bizonyul.

Ezekre a magyarázatokra szüksége is van, mert egy antiszociális nő körül soha semmi nem egyszerű. Barátom mesélte a következő példát: a hölgy, akivel kapcsolatban volt, mindig ugyanazzal a kocsival érkezett. Egyszer mondta neki hogy „a kocsid”. Mire ő: „nekem nincs kocsim”. „Dehogynem, hát amivel jársz…?” „Ja, az nem az enyém. Az úgy van, hogy az unokatesóm…” – és hosszas, követhetetlen magyarázat következett, aminek az volt a vége, hogy amivel jár, az nem az ő kocsija, csak jár vele. Majd később persze kiderült, hogy van a nevén egy kocsi, de az viszont… És újabb magyarázathalom.

Szóval mérhetetlen mennyiségű magyarázatra számíts, minden témában.

A szemedet is kimagyarázza, hogy az nem úgy volt, hanem máshogy, és nem rajta múlt, mi több te vagy a hibás.

A magyarázat egy súlyosabb formája, amikor az a végső tanulság, hogy te csináltál valamit rosszul, és te vagy a hibás. Az autós példában mondjuk ilyesmire számíthatsz, hogy „Mit foglalkozol ennyit a kocsimmal, hát annyira furcsa, hogy a barátaimmal segítünk egymáson? Azért mert egy párszor egy másik kocsival jöttem, hát te nem szoktál a barátaidnak segíteni? Vagy én nem tehetem meg? Te ennyire nem bízol bennem? Bizonytalan férfi vagy, és kontrollálni akarsz, az ilyet de nem szeretem!!”

– Paradoxonok

Egy pszichopata nő élete tele van paradoxonokkal, önellentmondásokkal. Kicsikkel, lényegtelenekkel, nagyokkal és hatalmasakkal.

Jár ugye egy kocsival, de nincs kocsija, bár van, de azzal más jár.

Imád téged, de nem akar a közeledbe jönni. Utálja a férjét, de sosem fog elválni. Szereti az anyját, de nem veszi fel a telefonját. Szuper a kapcsolata az apjával, de úgy gondolja, tiniként megerőszakolta. A legjobb barátnőjét ki nem állhatja, mert hülye. Utálja a munkahelyét, de imád bejárni, imádja a munkahelyét, de gyűlöl bejárni.

És így tovább, ameddig csak bírod.

Az élete egy merő káosz, és ez őt csak látszólag zavarja. Teljesen felesleges időpazarlás megpróbálnod segíteni neki rendet tenni. Neki ez így pont megfelel, illetve neki ez így a jó. Őt ez nem zavarja – mármint valamennyire talán zavarja, de nem tesz ellene semmit. Látszatcselekményeket tesz, szinte magát is gaslightingolva. „Ráírtuk egy papírra a barátnőimmel a rossz tulajdonságainkat, és elégettük.” – ez volt a délelőtti programja, majd délután találkozott velem, a szeretőjével, mert a férje külföldön volt.

Ez a káosz persze mélyen a lelkében tönkreteszi őt, de ezt nem látja, illetve nem törődik vele.

Készülj rá fel, hogy ha hosszabb ideig az életed része marad, vagy lényegesebb szereplővé teszed az életedben, akkor nemhogy az ő káosza fog csökkenni, hanem ez a káosz, ezek a lélekgyilkos paradoxonok a te életedben is meg fognak jelenni.

– Csak a jelenben él, és abban is beszél

Egy ASPD-s személy nem számol a következményekkel: soha, semmikor, semmivel. Rettenetesen érdekes, hogy így is kommunikál: ha egy normál embertől kérdezel valamit, akkor az “alapbeállításból” többé-kevésbé igyekszik igazat mondani.

Egy ASPD-snek nem ez az alapstratégiája. Nem törekszik arra, hogy igazat mondjon: ő azt a választ adja, ami épp abban a pillanatban a legjobban hangzik és a legkényelmesebb, teljesen függetlenül bármi igazságtartalomtól vagy következménytől. Ezt először nehéz meglátni, de ha egyszer megláttad, már lehetetlen nem észrevenni.

A leglátványosabb példa, ha ráírsz ASPD-s exedre, akivel hónapok-évek óta nem is láttátok egymást hogy “Hiányzol”, akkor 99 százalék, hogy azt kapod válaszul: “Te is”.

Ez nem azt jelenti, mint egy átlagos, és főleg: őszinte nőnél, hogy az eszébe jutsz néha, és könnyes szemmel blablaba… Ez mindössze annyit jelent, hogy azt, hogy “Te is” sokkal könnyebb kigondolni és begépelni, mint azt, hogy “Nézd, sajnálom, de remekül elvagyok az új pasimmal, és már alig-alig blablabla”.

Különben is, most kezdje el részletezni? Mi a fenének? Hogy te másképp érezd magad? Hogy tisztábban láss? Hát ezek akkor se érdekelték egy csöppet sem, amikor együtt voltatok, majd pont most fog ebbe ennyit beletenni…

És hogy ezek után esetleg te majd küldesz egy olyan SMS-t, hogy “OK, mikor tudunk találkozni??” Ugyan! Ennyire nem néz ő előre. Különben meg majd válaszol rá, hogy “Most nem” vagy hogy “Rómában vok”. Majd megunod az írogatást magadtól is.

Magamban ezt “zéró értékű válasznak” nevezem. Ilyenkor már csak annyit tehetsz, hogy elfelejted csajt, minél hamarabb.

– Szituációfüggő örökérvényű igazságok

Az előző pontban leírt jelenség nem csak arra igaz, amikor a viszonyotokról beszélgettek, hanem mindenre.

Ha figyelsz arra, amit mond, és jó a memóriád, akkor észreveheted, hogy hajlamos ugyanarról a témáról, ugyanarról a kérdésről viszonylag rövid időn belül több, teljesen más, egymásnak ellentmondó véleményt mondani, mint az abszolút és megfellebbezhetetlen véleményét – és ezzel együtt persze mint az egyetlen, normális emberek által elfogadható véleményt, örökérvényű igazságot. Ehhez mindössze annyi kell, hogy megváltoztasd a körülményeket, a szituációt, amiben beszél.

Ha kijelenti mondjuk, hogy az Audi a legjobb kocsi, akkor nem attól fogja megváltoztatni a véleményét, hogy hogy te rádöntesz kéttucatnyi adatot hogy a Mercedes jobb. Ettől csak még jobban fog ragaszkodni a saját véleményéhez, mert itt a szituáció ugyanaz: kocsikról beszélgettek és kész.

Viszont próbáld csak ki ezt úgy, hogy elmondja, hogy az Audi a legjobb kocsi – mire te mintegy mellékesen megemlíted, hogy hát, a haverodnak van egy autókereskedése, ahol kapnál komoly engedményt ha esetleg kocsit akarnál venni, és ő Mercedeszekkel foglalkozik, és szerinted azok a legjobbak. Nagyon hamar ki fog derülni, hogy ugyan az Audi a legjobb kocsi, de a Mercedes, hát, az voltaképp tényleg, az Audinál is jobb, csak erre eddig ő nem is gondolt, de igazad van. Mert neked mindig igazad van, mert te vagy a legjobb pasi a világon, és a Mercedes az ő egyetlen nagy kedvence.

Magyaráznom kell-e hogy ez miért más szituáció?

Ugye nem.

Ha van rá energiád, meg diplomáciai érzéked, akkor akár szórakozhatsz is ezzel, hogy 20-30 percen belül két teljesen különböző egyetlen létező igazságot csalsz ki belőle ugyanarra a kérdésre.

Igény szerint ezt az orrára kenheted ha zavarba akarod hozni, de vigyázz, mert ha nem viccesen, megbocsátóan csinálod, akkor sértődés, düh, agresszió lesz a vége.

– Falra hányt alkuk

Ez szinte ez előző pontok folyománya.

Ha egyáltalán felmerül köztetek bármiféle alku szükségessége, akkor már a második szakaszban vagytok – az első szakaszban nem lesz szükség alkura, akkor szinte előre kitalálja mit szeretnél, és boldogan csinálja.

A második szakaszban ez arra módosul, hogy teljesen lehetetlen lesz vele alkut, vagy egyezményt kötni, vagy akárcsak megbeszélni valamit – ugyanakkor remekül eljátssza neked az ellenkezőjét.

A harmadik szakaszban meg már el sem fogja játszani.

A dolog a gyakorlatban úgy néz ki, hogy szíved hölgye csinál valamit, amit te máshogy szeretnél. Például állandóan a konyhapulton hagyja a bugyiját, telerakja a kanapét “mégseeztveszemmafel” ruhákkal, vagy nem hajlandó lemondani arról, hogy minden reggel halálba nyaggasson, hogy ébredés után igyál meg fél liter vizet, mert az egészséges.. É s akkor szépen leülsz vele megbeszélni a dolgot. Elvégre ezt hallod mindenhonnan, nem? Hogy beszéljetek, meg kompromisszum, meg megegyezés, így működik egy jó kapcsolat, ilyenek.

Szóval el is mondod neki szépen, őszintén: „Figyelj, ezt és ezt csinálo d, és ez nekem nem esik jól. Nem szeretem, ha ezt csinálod , jó lenne, ha nem tennéd többet.”

A hölgy néz rád csodálatos szemeivel, és bólogat, érti ő, hát hogyne. Igazad van. Borzalmas, hogy ilyet csinált. Voltaképpen nem az ő hibája volt, de teljesen igazad van, akkor sem kellett volna ilyet tennie. Még netalán elnézést is kér. Tudnia kellett volna. Nem, többet nem tesz ilyet, szó sincs róla. Ha neked ez rosszul esik, hát akkor ő soha, de soha.