Amy Ruttan

A kanadai doktornő

Meredith Webber

Szerelem nélkül nincs házasság

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Amy Ruttan, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A SZÍVHANG 742. eredeti címe: Royal Doc’s Secret Heir

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Magyarra fordította: Gaáli István

© Meredith Webber, 2003 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A Szívhang 743. eredeti címe: Outback Marriage

(Harlequin Mills & Boon, Medical Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2012)

Magyarra fordította: Somló Katalin

Nyomtatásban megjelent: a SZÍVHANG 742–743. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-930-3

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2024

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Amy Ruttan

A kanadai doktornő

1. FEJEZET

Milyen rég nem járt a szülőföldjén!

Jeena szíve háromszor gyorsabban vert a szokásosnál, amikor a mentőrepülőgép megközelítette Kalyana királyságot, fedélzetén az orvosi felszereléssel és az orvosokból, ápolókból álló csapattal.

Mély lélegzetet vett, amikor áttörtek a felhőkön, és látóterébe került az Indiai-óceán egyik ékköve.

Az otthonod.

Nem, már nem az otthona… Már régóta nem. Az óta a tíz évvel ezelőtti éjszaka óta, amikor az apja azzal ébresztette, hogy elhagyják Kalyanát.

Mindannyian. Mert veszélyben vannak.

Ő nem akart elmenni sehova. De a szüleinek szükségük volt rá, és neki is szüksége volt a szüleire. Ezért velük együtt elmenekült Kanadába.

Nem bánta meg, mert mindenkinek ez volt a legjobb. Akkoriban nem gondolta volna, hogy még egyszer viszontlátja a szigetországot.

Bámulta kezében a kanadai útlevelét, és remélte, hogy beengedik az országba.

Az apjuk annak idején világossá tette, hogy nem térhetnek vissza a szülőföldjükre. Soha nem fogja engedni.

Nem utasították ki őket az országból, de világossá tették, hogy nem látják őket szívesen Kalyanában. Elítélnék őket az indiszkréciójukért, méghozzá kíméletlenül.

Jeena alig hitte el, hogy a modern korban létezik még ilyesmi, de az apját nem lehetett megingatni abban, hogy el kell menniük innen, a saját érdekükben. Meg akarta védeni őt és a születendő gyermeket.

A nagykövetség biztosította Jeenát, hogy beutazáskor kap érvényes vízumot, úgyhogy nem lehet semmi probléma.

Senki sem fog beleszólni a magánéletébe, és nem kérdezi a fiáról. Jeena meg volt győződve róla, hogy nincs mitől tartania, hiszen végül is nem tett semmi rosszat.

Csak teherbe esett, és úgy döntött, hogy megtartja a gyermeket. Sok egyedülálló anya van, nem kell aggódnia. És mégis: hirtelen feltámadtak benne a régi félelmek. Arra az éjszakára gondolt, amikor az apja követelte, hogy meneküljenek el. Úgy vélte, veszélyben vannak, de Jeena tudta, hogy ezt csak valaki elhitette vele.

Mindez a miatt a férfi miatt történt, akitől a kisfia van. Maazin miatt. Ha másvalakiről lett volna szó, valószínűleg nem kellett volna elhagyniuk Kalyanát. Még emlékezett rá, mit felelt az apja, amikor megkérdezte, miért kell elmenekülniük.

– Mert Lady Meleena azt mondta, hogy a király elveszi tőled a fiadat. Egyben kell tartanunk a családunkat! Mindig lenéznék a gyerekedet, hát ezt akarod?

– Nem. De nem engedhetjük meg magunknak, hogy elmeneküljünk.

– Lady Meleena segíteni fog. Cserébe meg kell ígérnünk, hogy titokban tartjuk a terhességedet, és soha többé nem jövünk vissza.

– De honnan tud róla egyáltalán? – kérdezte Jeena zavartan.

– Valaki a klinikán elárulta neki, és összerakta a képet. Ha kiderül, abból hatalmas botrány lenne, és ettől akar minket megvédeni.

– De hát csak terhes vagyok! Nem csináltam semmi rosszat.

Apja megölelte.

– Persze hogy nem. De Lady Meleena tudja, hogy bánik a nemesség egy törvénytelen gyerekkel. Gondolj csak szegény féltestvérére, Kamalra! A halálba kergették.

– Jó, de…

– Semmi „de”! – dörrent rá az apja. – Elmegyünk, és kész. Ez a legjobb neked és a babának. Így nem fogják sárba tiporni a nevünket.

Jeena bűntudatosan nézett az apjára.

– Igen, igazad van.

Most elhessegette az emléket, és még jobban magához szorította kanadai útlevelét.

Még ha a követség meg is engedte neki, hogy Kalyanában dolgozzon, mit fog szólni Lady Meleena? Elvégre most már az egyik trónörökös menyasszonya, és hamarosan feleségül is megy hozzá.

Amikor tíz éve Jeena elhagyta az országot, hogy megvédje a családja becsületét, apja hálás volt Lady Meleenának. Három évvel ezelőtt azonban Meleena éppen Jeena gyermekének az apjával jegyezte el magát. Jeena eltűnődött, nem ez volt-e eredetileg is a célja.

Fontos ez? Téged úgysem vett volna feleségül, mert azt soha nem hagyta volna a családja. Elvégre te csak egy paraszt lánya vagy.

Összeszorult a gyomra, és émelygés tört rá. Épp most szegi meg az apjának tett ígéretét, hogy soha többé nem tér vissza a szigetországba.

Nem, az nem a te ígéreted volt.

Azonkívül Kalyana a hazája, senkinek sincs joga elüldözni onnan. És különben sem akar beleszólni Meleena vagy Maazin életébe: egyszerűen csak végzi a munkáját.

Kinézett az ablakon. Egyre közelebb kerültek a szigethez. Hirtelen gombóc nőtt a torkában, a szeme megtelt könnyel.

A hazája.

A családja generációkon át itt gazdálkodott egy vaníliaültetvényen, mely most már nem az övék. Méghozzá azért, mert Jeena rossz férfiba szeretett bele, és megszülte a fiát.

Aki szerencsére most biztonságban van Jeena szüleinél… Jégkorongozik, a csapata bejutott a bajnoki döntőbe, ami óriási dolog Syman számára. Hónapok óta másról sem beszél. Jeena szülei segítettek neki felnevelni, és őt is támogatták az orvosi tanulmányai alatt. A segítségük nélkül soha nem lett volna belőle sebész, és ezért nagyon hálás volt nekik.

Mégis, néha eszébe jutott, hogy Syman soha nem fogja megismerni a hazáját. Soha nem úszik vele a türkizkék tengerben, és nem mászik pálmafára. Kalyana közel fekszik a Seychelle-szigetekhez, vagyis itt nincs jégkorong. Ha itt éltek volna, Syman valószínűleg krikettezne vagy lovaspólózna.

Jeena egy versenyen találkozott a fia apjával. Maazin nem az volt, akinek mindenki hitte: vagyis gátlástalan playboy, aki csak kihasználja a nőket, és átlép rajtuk. Végtelenül kedves és gondoskodó volt, és minél több időt töltöttek együtt, Jeena annál inkább elhitte, hogy a férfi szereti.

De ostoba volt. Fiatal és naiv.

Ne gondolj rá!

Ez persze nem volt egyszerű, mert állandóan emlékeztette rá valami. Minél nagyobb lett Syman, annál jobban hasonlított az apjára, és nem csak külsőleg. Maazinhoz hasonlóan ő is kedves és gondoskodó volt, ugyanakkor makacs és ambiciózus.

Bár Jeena szíve összetört, örökre hálás volt, amiért megkapta Maazintól a fiát.

Megszólalt a pilóta hangja: kapcsolják be a biztonsági övüket, mert megkezdik a leszállást. Szeles az idő, a Blandine ciklon a kifutópályát is megrongálta, lehet, hogy kicsit rázós lesz a földet érés.

Jeena kinézett az ablakon, és látta a viharkárokat: kidőlt fákat, letépett háztetőket. A repülőtéri terminálon azonban Kalyana kék-zöld-arany zászlaja lobogott.

Nem hitte volna, hogy még egyszer látni fogja. És egyszerre lecsillapodott a szívverése.

Itthon van.

Maazin a kifutópálya végén várakozott egy furgonban, hogy segítsen elszállítani az orvosi felszerelést a rögtönzött kórházba, melyet Farhannal építettek a főváros, Huban és a délkeleti körzet között. Ezt a területet sújtotta leginkább a ciklon.

Kavan, a testőre, egyben a sofőrje és a pilótája, eredetileg vele akart jönni, de aztán Farhannal, a bátyjával maradt. Farhan mostanában gyakran volt rosszkedvű, aminek köze lehetett a menyasszonyához.

Ha lenne valaki, akit szerethetnék…

Ha még mellette lenne a nő, akit egykor szeretett, bizonyára ugyanazt érezné, mint Farhan. De már nincs senkije.

És nem is érdemel senkit. Még egy olyan elrendezett házasságot sem, amilyenbe az apja három évvel ezelőtt belekényszerítette. Lady Meleena közömbös volt neki, de mivel a nő, akit szeretett, egyik napról a másikra elhagyta, beletörődött, hogy elveszi a számára kijelölt menyasszonyt.

Maazin a királyi gárdában teljesített katonai szolgálatot, és orvosi tanulmányainak befejezése után sebészként dolgozott a hadseregben. Ez legalább értelmet adott az életének, miután mindenkinek annyi bánatot okozott. Most legfőbb feladata az, hogy segítsen a ciklon sújtotta embereken. Ő is van olyan jó orvos, mint Farhan és Sara! Úgyis már csak a hivatása jelentett neki valamit, amióta Jeena elhagyta, és a bátyja, Ali meghalt, amikor kiállt mellette.

Az anyja nem lelkesedett az elhivatottságáért. Még mindig emlékezett az egyik beszélgetésükre…

– Mégiscsak herceg vagy!

– És? Sebész is vagyok, segítenem kell az embereken.

– Ezt hercegként is megteheted. Egyébként meg többet kellett volna törődnöd a menyasszonyoddal, akkor nem hagyott volna el.

– Nem érdekel, anya. Nem szeretem Meleenát. Még csak nem is nagyon kedvelem.

– Ali is megtette a kötelességét.

– Sajnálom, én nem vagyok Ali.

Az anyja az ajkába harapott, és szomorúan nézett rá.

– Ez igaz.

Maazin összerezzent. Nem akart elrendezett házasságot, főleg nem egy olyan nővel, akit az apja csak azért választott, mert szerinte ez a házasság az ország javát szolgálja.

Alinak is az apád választott menyasszonyt, és ő boldog volt vele. Farhannak is apád választotta Sarát, és látod, mennyire szeretik egymást.

Megpróbált nem tudomást venni a gyötrelmes gondolatról.

A hazájának most szüksége van rá, ez mindennél fontosabb! Tartozik ezzel a bátyja, Ali emlékének is, elvégre ő tehet a haláláról.

Nem, nem te tehetsz róla!

Neki mégis úgy tűnt, hogy igen. És biztos volt benne, hogy az anyja is ezt gondolja, mert Ali tragikus halála óta hűvösen és távolságtartóan viselkedett vele. Néha Maazin már szinte azt kívánta, bárcsak ő halt volna meg a bátyja helyett.

Elnyomta a gondolatot, és a Kanadából érkező repülőgépet figyelte, és azon kapta magát, hogy ideges.

Valamiért megint Jeenára gondolt, és arra, mennyire hiányzik neki még mindig. A mai napig nem tudta, miért hagyta el, és majd becsavarodott tőle.

– Leszálltak, fenség – tájékoztatta Kariff, a sofőrje.

– Jó, akkor a lehető leggyorsabban át kell pakolnunk, és visszaindulnunk.

Kariff a repülőgép rakodónyílásához vezette a furgont.

Az orvosi csapat elöl szállt ki. Maazin épp utasításokat adott, amikor női hangot hallott a háta mögül.

– Kinél kell jelentkeznünk?

Megborzongott. Ez a hang beleégett a lelkébe.

Lassan megfordult, és a nőre nézett, akiről azt hitte, hogy soha többé nem fogja látni.

Megfagyott ereiben a vér, és úgy bámulta, mint egy jelenést. Álmodik talán?

Jeena semmit sem változott az évek alatt. Dús, sötét haja copfba kötve, és a bőre még mindig olyan aranyszínű, mint amilyenre emlékezett.

A nő tágra nyílt szemmel, rémülten meredt Maazinra. Ugyanúgy megdöbbent, mint ő.

Jeena….

A férfit visszaröpítették az emlékek az első találkozásukig. A lány olyan elveszettnek tűnt a pólópályán, de gyönyörű volt a smaragdzöld ruhájában, és Maazin elgondolkodott, vajon ki lehet. Rögtön oda is ment hozzá.

– Segíthetek? – mutatott a lány bal cipőjére, mely beleragadt a fűbe.

A lány elpirult és bólintott, ő pedig lehajolt, megfogta a bokáját, és óvatosan kihúzta a lábát a földből. Megcsapta az orrát a lány illata: vanília és jázmin. Az első pillanattól fogva vonzódott hozzá.

– Köszönöm szépen, fenség.

– Szóval tudja, ki vagyok?

– Önt mindenki ismeri, fenség.

– No, akkor lépéselőnyben van.

A fiatal nő elmosolyodott.

– A nevem Jeena. Egy barátom hozott magával.

Maazin mosolyogva meghajolt.

– Isten hozta!

Most vadul száguldott a pulzusa. Jeena volt az egyetlen, aki olyannak látta, amilyen valójában volt. Mindenki playboynak hitte, de Jeena tudta róla, hogy nem az. Akkoriban Naazin őrülten szerelmes volt a lányba, feleségül akarta venni, de ő elhagyta. Váratlanul, egyik napról a másikra.

Akkor egy világ omlott össze benne. Nem sokkal később elment egy partira, hogy igyon és felejtsen. Sikerült is. Aztán felhívta Alit, a bátyját, és megkérte, menjen el érte.

Sajnos ez Ali életébe került…

Ezek után Maazin már tudta, hogy nem érdemli meg a boldogságot.

– Maa… fenség! – Jeena meghajolt előtte.

Maazin összeráncolta a homlokát, és méregbe gurult, amiért a nő így szólítja.

Most már tényleg idegenek lennének egymás számára?

Persze hogy azok, hiszen Jeena elhagyta, ő pedig Kalyanában maradt.

– Meglep, hogy visszajöttél ebbe az országba, ahonnan csak úgy hirtelen eltűntél.

Jeena vonásai megkeményedtek.

– Bocsásson meg, fenség, de én vagyok a mentőakciót vezető sebész. Kanadát képviselem, felszerelést és orvosokat hoztam, hogy segítsünk az országának.

Azzal sarkon fordult és elvonult.

Orvos?

Maazin meghökkent, de miközben hosszan nézett utána, nem tudta megállni, hogy el ne mosolyodjon. Még mindig megvan benne az a zabolátlanság, amit annyira szeretett. Az a tűz.

Igen, a tűz mindig is ott rejtőzött a felszín alatt. Jeena próbálta megfékezni, de Maazin tudta, milyen egyéniséget takar a fegyelmezett külső.

És most valami hirtelen életre kelt benne. Valami, amit már régóta nem tapasztalt meg. Amikor nézte, ahogy Jeena utasításokat osztogat a csapatának, kétsége sem volt afelől, hogy komoly próbatétel lesz együtt dolgozni vele.

Olyan, amilyenre nem számított.

2. FEJEZET

Jeena nem tudta volna megmondani, mire számított, de arra biztos nem, hogy találkozik Maazinnal. Mit keres egy kalyanai herceg a repülőtéren? És mi köze van az orvosi ellátmányhoz?

Nem tartozik rád!

Erre majd folyamatosan emlékeztetnie kell magát.

Most egyébként is sokkal erősebb volt, mint akkoriban. Meg tud birkózni azzal, hogy újra lássa Maazint.

Biztos ez?

Egyvalami biztos: külsőre Maazin alig változott. Sötétbarna haja most kicsit rövidebb volt, hiányoztak a hullámos fürtjei. Arca simára borotválva, eltűnt róla a gondosan nyírt szakáll, amit annyira szeretett rajta. A bőre aranyszínű, a zöldesszürke szeme is ugyanaz. Még mindig rabul ejtette a tekintetével, és vágyat ébresztett benne. Igen, még ennyi év után is hevesen reagált rá Jeena teste. Jól emlékezett rá, hogyan simogatta és csókolta a férfi…

Hátat fordított neked és Symannak, ezt ne felejtsd el!

Jól emlékezett arra a pillanatra, amikor Meleena közölte vele, hogy Maazin tud a terhességéről.

– Tényleg? – bámult rá Jeena hitetlenkedve. – Én nem mondtam el neki.

– Igen, tud róla.

– És maga honnan veszi ezt?

Meleena a szemét forgatta.

– Onnan, hogy apám nagyon közel áll a királyi családhoz. Maazin herceg soha nem fog elköteleződni maga mellett.

– Ezt nem hiszem el!

Meleena előhúzott a zsebéből egy csekket, és átnyújtotta neki.

– Tessék. Egy kis kárpótlás a… helyzetéért.

Olyan volt ez, mint egy pofon, és Jeena szíve összeszorult, miközben a csekket bámulta.

Szóval ő csak ennyit ér?

A tény, hogy Maazin tud a terhességéről, mégsem törődik vele, megerősítette az elhatározásában. Soha többé nem hagyja, hogy bárki is így elárulja!

Ma már nem az a naiv fiatal nő, akit akkoriban a férfi oly gyorsan meghódított.

Maazin nem volt mellette, amikor a családja mindenét eladta, hogy Kanadában kezdjen új életet. Sem akkor, amikor Syman megszületett. Syman, akinek ugyanolyan a szeme, mint az apjának…

Keserűség öntötte el, amikor a fiára gondolt. Syman rendkívül kíváncsi volt az apjára, és Jeena tudta, hogy már nem sokáig titkolhatja előle az igazságot.

– Dr. Harrak!

Megfordult, és látta, hogy Maazin közeledik felé. A szíve kihagyott egy ütemet.

Maradj erős!

Összefonta a karját a mellén.

– Jogom van itt lenni – jelentette ki, amikor a férfi megállt előtte.

– Tessék? – ráncolta a homlokát Maazin.

– Megkaptam a vízumot. Azért jöttünk, hogy humanitárius segítséget nyújtsunk. Lehet, hogy Kalyana már nem a hazám, de…

– Tudom – szakította félbe Maazin. – Azért jöttem, hogy bocsánatot kérjek. Nem volt helyes, hogy így rád támadtam.

Jeena tátott szájjal bámult rá, aztán mély levegőt vett.

– Nem kell bocsánatot kérnie, fenség. De kérem, higgye el, tényleg azért jöttem, hogy segítsek. – És meghajolt.

– Fejezd be – mondta Maazin bosszúan. Mindig is utálta a protokollt.

– Mit?

– Hogy hajolgatsz előttem, meg fenségnek szólítasz. Valamikor nagyon közel álltunk egymáshoz, Jeena.

– Magának dr. Harrak! – villantotta rá a szemét Jeena. – Igen, valamikor közel álltunk egymáshoz, de az már nagyon régen volt. Jobban szeretném, ha megtartanánk a formaságokat, fenség.

Maazin hunyorított.

– Hát jó.

Jeena elégedetten bólintott. Ezt a csatát megnyerte!

Tényleg?

– Nos, dr. Harrak – szólt Maazin félreérthetetlen iróniával –, a sofőrömmel, Kariff-fal elvisszük délkeletre, azt a vidéket sújtotta legjobban a ciklon. Az orvosaink már négy napja megállás nélkül dolgoznak, jól jön az erősítés.

Jeena elmosolyodott.

– Természetesen, fenség. Csak ön után, ahogy illik.

Maazik a szemét forgatta, és a furgon felé indult.

Jeena követte, és magában mosolygott.

Sikerült felzaklatnia. Helyes!

Ahogy áthajtottak Huban utcáin, Jeena egyre lehangoltabb lett. Mindenütt a pusztítás képei, szanaszét heverő romok. Az épületek többsége súlyos károkat szenvedett.

Amikor elhagyták a fővárost, Maazin figyelmeztette a csapatot:

– Kapaszkodjanak, ez rázós lesz!

Az utakat elöntötte a víz, mindenütt kátyúk, hepehupa és sár. A furgon vadul dobálta az utasait.

Jeena néha elkapta Maazin tekintetét a visszapillantó tükörben. Olyankor sietve félrenézett.

Egyre csak próbált nem a múltra gondolni, de az makacsul visszaszivárgott a gondolataiba.

Nehéz heteknek néz elébe…

Maazin figyelte, ahogy Jeena és csapata kipakolja a felszerelést, és a nyomornegyed szélén álló rögtönzött kórházba viszi.

Feltűnt neki, mennyire rosszul érzi magát a lány, amikor áthajtottak a hatalmas tócsákon. De vajon miért?

Semmi közöd hozzá!

Sajnos ez igaz. Jeena nem tartozik hozzá, és soha nem is fog.

DeMaazin még mindig erősen vonzódott hozzá. És volt egy olyan érzése, hogy a nővel történt valami, és hogy neki is felelőssége van abban a valamiben.

– Hahó, végre megjöttél! Minden rendben?

Maazin megfordult, és meglátta Farhant. Teljesen kimerültnek tűnt, ami nem csoda: Sarával éjjel-nappal dolgoztak. Amikor Jeenával az a rövid viszonyuk volt, a bátyja nem tartózkodott itt, ezért nem is kell szólnia neki a dologról.

Különben is, régi história…

– Igen, rendben. Örülök, hogy végre ideértünk.

Farhan bólintott.

– Hát még én! Sarának tényleg szüksége van a pihenésre, végig talpon volt.

– A legjobb, ha elviszed Hubanba, ott jobban tud pihenni. Én segítek a kanadaiaknak kirakodni.

Farhan aggódva nézett rá.

– Meg kell hogy mondjam, rajtad is látszik, hogy kimerült vagy. Neked is pihenned kellene.

Maazin nem válaszolt, csak Jeena felé pillantott, aki egy idősebb nővel beszélgetett, és az illető a jelek szerint felismerte.

Miért hagyta el Jeena annak idején?

Maazin még jól emlékezett az anyjával folytatott beszélgetésére.

– Elment – közölte vele az asszony kerek perec.

– Tessék? – meredt rá ő.

– A szeretőd. Itthagyott. Most végre találhatsz magadnak rendes menyasszonyt. Olyat, aki méltó hozzád.

– Nem hiszek neked – válaszolta Maazin hevesen. – Jeena soha nem tenne ilyet!

Mire az anyja átnyújtott neki egy levelet.

– Olvasd el.

Maazin a sorokat bámulta, és semmit sem értett. Kétségtelenül Jeena kézírása volt, de mintha tollba mondták volna neki a tartalmát.

– Ez honnan van?

– Meleena találta.

– Hogyhogy? Hol?

– Az apja be akar fektetni a Harrakok ültetvényébe, ezért ő is szeretné elkerülni a botrányt.

Maazin újra és újra elolvasta a levelet. Egyszerűen nem tudta felfogni ezt az egészet.

Jeena azt írta, azért hagyja el, mert nem akarja, hogy köze legyen egy olyan herceghez, akinek a nők és a szerencsejáték a hobbija. Ami persze nem volt igaz. Maazin egyszer sem volt hűtlen hozzá, épp ellenkezőleg: el akarta venni feleségül.

Dühösen összegyűrte a levelet, és megrázta a fejét.

– Soha nem hagyná el a szüleit. Megkeresem!

Ki akart menni a szobából, de az anyja visszatartotta.

– Nemcsak ő ment el, hanem a szülei is. Ma reggel hagyták el Kalyanát, és most már Dubajban vannak, ha minden igaz.

– De miért? Hova mennek?

Az anyja megvonta a vállát.

– Fogalmam sincs. Kalyana szabad ország, a polgárai szabadon mozoghatnak.

Maazin egyenesen Jeena szüleinek ültetvényére utazott a sziget nyugati részére. Sajnos meggyőződött róla, hogy az anyja igazat beszélt: a család elment, az ültetvény eladó volt.

Maazinnak sehogy sem fért a fejébe a dolog, és csúnyán elárulva érezte magát.

Most pedig újra azon tűnődött, miért hagyta el az országot a Harrak család, és miért jött vissza Jeena. De legalább már tudja, hogy orvos lett belőle. Ez pedig igencsak meglepte.

Mi ebben a meglepő? Te is orvos vagy!

– Minden rendben? – kérdezte Jeena, kizökkentve a gondolataiból.

Maazin biccentett.

– Igen. Csak kicsit fáradt vagyok. Piszok nagy munka volt felépíteni a kórházat.

– Azt hittem, a Királyi Gárda csinálta.

– Igen, de én is a tagja vagyok.

Jeena meglepődött.

– Tényleg? Mióta?

Maazin legszívesebben mindent elmondott volna neki, például arról az éjszakáról, amikor annyira berúgott, és amikor Ali és a felesége, Chandni meghalt.

A temetés után lépett be a Királyi Gárdába, hogy legalább a bűnei egy részét levezekelje. Nem sokkal ezután pedig elhatározta, hogy orvos lesz, és életeket fog menteni, még ha ezzel Alit már nem is hozhatja vissza.

Megköszörülte a torkát.

– Tíz éve.

– De fura! Ez egyáltalán nem vall rád.

Maazin épp meg alkarta kérdezni, kinek hiszi őt Jeena, ám ekkor hangos segélykiáltást hallottak. Egy idősebb férfi rohant feléjük, karjában egy mozdulatlan fiúval.

– Fenség… kérem… a fiam!

– Mi történt? – kérdezte Jeena.

– Két napja panaszkodott, hogy fáj a gyomra, aztán vérezni kezdett…

A férfi elhallgatott, az arca fehér volt, mint a fal.

Maazin rájött, mivel van dolguk. A szennyezett folyóvíz…

– El kell különíteni őket – fordult Jeenához a hangját lehalkítva. – Attól tartok, vérhas.

Együtt vitték a fiút a kórház mögötti kis kunyhóba, melyet ilyen esetekre használtak.

A bakteriális vérhas rendkívül fertőző betegség. Maazin végigpörgette fejben a teendőket. Mivel kesztyű nélkül nyúlt a fiúhoz, antibiotikumot kell szednie, és el kell égetnie a holmiját. Szerencsére Jeena már védőruhát viselt, beleértve a maszkot is.

A fiúnak láthatóan erős fájdalmai és magas láza volt. Maazin óvatosan lefektette az ágyra, és bekötötte neki az infúziót.

Közben Jeena az apát is karanténba terelte, és valamivel később bement hozzá.

– Hogy van a fiam?

– Mindjárt jobban lesz. Már megy le a láza.

– Nem is tudtam, hogy orvos lettél – mondta neki Jeena.

– A Királyi Gárdánál vagyok sebész. Amióta a vihar lecsapott, megállás nélkül dolgozunk a bátyámmal. Tesszük a kötelességünket.

– Hű, ez meglep!

– Mi? Hogy orvos vagyok, vagy hogy érdekel a népem sorsa? – csattant fel Maazin.

Jeena elvörösödött.

– Ne haragudj.

– Semmi baj.

– De meg kell tenned a szokásos óvintézkedéseket. Egy herceg is kaphat vérhast.

– Nem hagyom cserben a betegemet.

– El tudom látni, fenség – lépett be egy védőruhás kanadai orvos. – Szerintem minél előbb öltözzön át.

Maazin bólintott.

– Persze. Igaza van.

Követte Jeenát a zuhanyzóba. A lány besurrant az egyik fülkébe, ő pedig a mellette lévő felé vette az irányt. Elhaladtában látta, hogy zümmög Jeena mobilja. A kijelzőn egy jégkorongmezes kisfiú fotója jelent meg. Kicsit Alira emlékeztette Maazint, bár ő sohasem hokizott.

Ekkor villámcsapásként érte a felismerés, és megszédült.

3. FEJEZET

Jeena figyelte, ahogy az infúziós csövön át az ereibe áramlik az antibiotikum. Nagyon valószínűtlen volt, hogy elkapta a vérhast, de nem akart kockáztatni.

Maazin a szomszédos ágyon feküdt, már sebészköpenyben, és dühösnek látszott. Ő is infúziót kapott, és úgy tűnt, erősen gondolkodik valamin.

A nő nem hitte volna, hogy a herceg belép a Királyi Gárdába, és orvosnak tanul. Sosem beszéltek róla, mik a tervei, mert nem volt rá szükség: elvégre Maazin uralkodócsaládból származott.

Jeenában elismerést keltett a döntése.

– Meg kell tudnunk, van-e még valaki a farmon – mondta a férfinak. – Ha igen, akkor őket is kezelni kell.

– Úgy tudom, csak ők ketten éltek ott. Nekem azt mondták, az anya meghalt tavaly egy balesetben.

– Ó, de szomorú!

Maazin nem válaszolt, továbbra is úgy bámulta a csöpögő infúziót, mintha az lenne a legérdekesebb dolog a világon.

Jeena felsóhajtott, és a feszült helyzet ellenére próbált megnyugodni.

– Ki az a fiú? – kérdezte váratlanul Maazin.

Jeena rémülten kapta fel a fejét.

– Milyen fiú?

Maazin oldalra fordult, és a mobiltelefonra mutatott az asztalon. Jeenának csak most jutott eszébe, hogy nem fogadta Syman hívását, mert zuhanyozott. Maazin akkor láthatta meg véletlenül.

Bosszantotta, hogy a férfi kérdezősködik. Mégis mit várt? Hogy ő abortuszra fogja költeni a pénzt, amit adott neki? Ha visszakéri, semmi akadálya: egy centet sem költött el belőle.

– Ki az a fiú? – ismételte meg Maazin.

A hangja nyugodtan csengett, de érezhető volt benne a harag, és Jeena hátán végigfutott a hideg.

– A fiam, természetesen – felelte szűkszavúan.

– A fiad? Hány éves?

– Kilenc.

Maazin hunyorított, és elfordította a tekintetét.

Egy ápolónő lépett a szobába, hogy kikösse az infúziót, és Jeena örült a jelenlétének. Nem akart erről a témáról beszélni, mert attól félt, elsírja magát.

Ekkor Syman harmadszor is hívta. Maazin szeme ismét a telefonra ugrott.

Jeena nyelt egyet, és a készülékért nyúlt.

– Szia, Syman! – mondta vidáman. Érezte, hogy Maazin tekintete a tarkójába fúródik.

– Szia, anya! Képzeld, győztünk!

– Ó, ez csodálatos!

– Ugye? Ez azt jelenti, hogy a Saddledome-ban fogunk játszani. És nagyapa azt mondta, elvisz pizzázni.

– De klassz!

– Jól vagy? Kicsit fura a hangod.

– Jól, mondd meg nekik is. Kalyanában vagyok.

– Nagyapa szeretne beszélni veled.

– Ne, most éppen… – kezdte Jeena, de aztán meghallotta az apja hangját:

– Szia, Jeena, minden rendben van veled?

– Jól vagyok, igen. Csak dolgozom.

– Mekkora a kár?

Jeena tudta, hogy az ültetvényre gondol. Mert bár a szülei elhagyták az országot, ott élték le majdnem az egész életüket.

– Hát, elég rossz a helyzet. Hubantól délre vagyunk, itt volt a legnagyobb a pusztítás. De majd később visszahívlak, jó?

– Mindenképpen. Vigyázz magadra, és kerüld el… Csak vigyázz magadra, jó?

– Úgy lesz, apa. Megígérem.

Befejezték a hívást. Jeena tudta, mit akart tanácsolni az apja: hogy kerülje el Lady Meleenát és Maazint.

Hányinger tört rá. Ez az út egészen másként alakult, mint amire számított. Igazából csak a munkáját akarta végezni, aztán minél hamarabb visszatérni Kanadába.

Nem akart feltűnést kelteni. De a sorsnak láthatóan más tervei voltak vele.

Mikor az ápolónő távozott, Jeena a férfi felé pillantott. Maazin épp a mennyezetet bámulta, és a levegő vibrált a feszültségtől.

– Az enyém? – kérdezte Maazin.

– Mit akarsz ezzel mondani? Persze hogy a tiéd. – Jeena nyelt egyet, és érezte, hogy már gyűlnek a könnyek a szemében.

Akkoriban, amikor megtudta, hogy terhes, olyan egyedül érezte magát, mint még soha életében. És Maazin cserben hagyta.

– Honnan tudhatnám biztosan?

– Kilencéves, és nekem te voltál az első.

– Miért nem mondtad el?

Jeena dühösen nézett rá.

– Ezt most komolyan kérdezed?

– Persze hogy komolyan. De úgy tűnik, nem akartad, hogy megtudjam.

Jeena a szemét forgatta.

– Ne szórakozz már! Tudtál te róla! Csak úgy látszik, könnyebb volt úgy tenned, mintha nem tudnál.

Felpattant az ágyról, és elhagyta a karantént. Pillanatnyi gondolkodás után a tengerpart felé indult. Ott letelepedett a homokba, és a hullámokat bámulta. Akaratlanul is arra gondolt, amikor a legutóbb itt ült.

– Gyönyörű vagy – súgta Maazin a fülébe.

Megborzongott. Nem tudta elhinni, hogy a férfi tényleg elvitte a jachtján a Patang-szigetre egy romantikus vacsorára. Itt nem voltak őrök: csak ők ketten a parton, a holdfényben. A hűvös szellő a bőrét simogatta.

Aztán Maazin felemelte, és a parton felállított kis sátorhoz vitte. Teljesen egyedül voltak. Egyedül a holdfényes tengerparton, s a hullámok moraja olyan volt a fülének, mint a legszebb muzsika…

– Jeena…

Kinyitotta a szemét. Maazin követte.

– Tudom, hogy sok kérdésed van, de fáradt vagyok, aludnom kell. Hosszú napom volt.

– Megértem. De mi lenne, ha együtt vacsoráznánk? Valahol, ahol nyugodtan megbeszélhetnénk mindent.

Jeena felállt a homokból.

– Hát persze, nyilván el akarod kerülni a botrányt.

– Nem erről van szó. Csak nem akarom, hogy megfertőzzünk valakit.

Ebben igaza volt, így hát Jeena bólintott.

– Jó, akkor menjünk.

Beültek Maazin terepjárójába. Teltek a percek, és Jeena útközben egyszer csak megkérdezte:

– Hova megyünk tulajdonképpen? Azt hittem, a szállás a kórház közelében van.

– Igen, de jobb, ha most huszonnégy óráig távol maradunk a kórháztól. A fertőzésveszély miatt. Úgyhogy gondoltam, elmegyünk hozzám.

Jeenának kikerekedett a szeme, és megrázta a fejét.

– Na nem, azt már nem! Eszemben sincs a palotába menni!

– Ki beszél a palotáról? Van saját házam a város szélén. Ott biztonságban leszünk.

Hamarosan behajtottak egy kapun, és Maazin leparkolt egy gyönyörű villa előtt. Néhány ablaktábla összetört, és fákat is csavart ki a szél a kertben, de az épület lényegében ép maradt.

– Nagyon szép – mondta Jeena kiszállás után. – Tetszik a színe. A tengerre emlékeztet.

Maazin bólintott.

– Ez az én menedékhelyem, itt nem kell hercegként viselkednem. Régebben itt volt a brit konzulátus.

Felment a fából készült verandára, és kinyitotta a bejárati ajtót. A márványpadlón volt néhány pocsolya, de amúgy minden olyan volt, mint máskor.

Jeena ámulva nézett körül.

– Arra van a nappali – mutatta Maazin. – Menj, helyezd magad kényelembe, én addig megnézem, mi van a hűtőben.

Jeena bólintott, és bement a hűvös társalgóba.

Maazin tanácstalanul állt a hűtő előtt. A szakácstudománya egyenlő volt a nullával, de nem csak szendviccsel akarta megkínálni Jeenát.

– Minden rendben? – kérdezte a lány, amikor tíz perccel később megnézte, mit csinál a férfi.

– Hát… ööö… – Maazin zavart képet vágott. – Attól tartok, nem sok mindennel szolgálhatok. Elég lenne egy csésze tea és pirítós?

Jeena elfojtott egy mosolyt.

– Hadd nézzem, mi van itt. – Kinyitotta a hűtőt. – Nem is olyan rossz. Csinálhatunk görög salátát paradicsommal, fetával és olajbogyóval. Szereted?

– Csodásan hangzik – felelte Maazin megkönnyebbülve. – Megmutatod, hogy kell?

– Elkészíteni a salátát?

– Igen. Légy szíves.

– Nem gond.

Jeena nekilátott, Maazin pedig segített, amiben tudott. Mindvégig érezte a lányon a feszültséget. Először félt a palotába menni, most pedig mintha zavarná, hogy kettesben vannak…

Vajon tud az elrendezett házasságáról?

Persze hogy tud – ki ne tudna róla?

Egyvalamiről azonban a nép még nem szerezhetett tudomást: arról, hogy az eljegyzést már felbontotta. De az apja megígértette Maazinnal, hogy nem mondja el senkinek. Az emberek szerették Lady Meleenát, mindenki nagyon várta az álomesküvőt. Persze azt nem tudták, hogy Meleena arrogáns, önző nő.

Maazin egy évvel ezelőtt látta utoljára, most a családjával élt Dubajban. Meleena nehezményezte, hogy Maazinnak fontosabbak a kötelességei, mint ő. A herceg valójában soha nem kedvelte. Amióta Jeenát megismerte, nem érdekelték más nők.

Most emlékképek villantak fel az agyában.

– Fenség… – mondta Meleena.

Igen, szép nő volt, de Maazinnak az volt az érzése, unatkozik a jelenlétében. Meghajolt előtte, és így szólt:

– Kérem, bocsássa meg a hanyag megjelenésemet.

Meleena vállat vont.

– Végül is pólózott, így érthető.

Maazinnak nem jutott eszébe semmi más, amit mondhatott volna. Meleena belekortyolt a pezsgőjébe, de a férfinak az volt az érzése, nem akar tőle semmit.

Tényleg azt várja az apja, hogy elvegye ezt a nőt? Szabad akaratából soha nem választaná.

A tekintete körbevándorolt, és hirtelen megakadt egy gyönyörű, smaragdzöld ruhás fiatal nőn, akinek a cipősarka beakadt a fűbe.

Meleena követte a tekintetét.

– Buta liba – mondta megvetően.

– Kérem, bocsásson meg egy percre – mondta Maazin, és odament a nőhöz, hogy segítsen neki…

– A salátakészítés rendkívül bonyolult művelet, fenség – ragadták ki az emlékeiből Jeena tréfás szavai.