Sky S.T.

Az Asperg család – Emily 2.

Hibáink, mint szederindák, visszatartanak

„Az Asperg család” sorozat – Második rész

Sky könyvek

Nr – 009

Magyarországon kiadja a
HELMA Kiadó

Copyright

Borítóterv – Cover page: Pető Fanni

Promóció Promotion: Pető Fanni

A szerző elérhetőségei:

E-mail:      skybook0401@gmail.com

Weboldal:      https://sky-s-t--hivatalos-iroi-oldal.cms.webnode.hu

Facebook:      https://www.facebook.com/skystbook (@skystbook)

Instagram:      Sky S.T. (@skys_t_)

TikTok:            sky_st_book (@sky_st_book)

YouTube:            Sky S.T. (@SkyS.T.)

Szerzői jog – Copyright: 2023 by © Sütő Éva (Sky S.T.)

Az elektronikus könyv külföldön megjelenik a szerző gondozásában:

Amazon.com & Google Play.com

Minden jog fenntartva – All right reserved

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy – visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, és a hivatalos promoter, aki rövid szakaszokat idézhet belőle.

Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer and the promoter, who may quote brief passages.

This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

Az elektronikus könyvet kiadja Magyarországon a HELMA Kiadó

Cím: 8630 Balatonboglár Szabadság u. 75.

Telefon: +36 (30)499-34-77

E-mail cím: info@helma.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője Dvariecki Bálint

Kiadás dátuma 2024.

ISBN: 978-963-639-360-1 (.pdf)

A szerzőről és a kötetről további információk elérhetők az alábbi internetes felületeken:

A HELMA kiadó hivatalos Weboldala: www.helma.hu

HELMA YouTube-csatorna: https://www.youtube.com/@HelmaKonyvek

HELMA Instagram: https://instagram.com/helmakonyvek?igshid=YmMyMTA2M2Y=

HELMA TikTok-csatorna: https://www.tiktok.com/@helma_konyvek

HELMA Facebook oldal: https://www.facebook.com/HelmaKonyvek

Helma Vendéghang podcast elérhetőségek:

Anchor.fm

Spotify

Google Podcast

Apple iTunes

RSS: https://anchor.fm/s/976b6eac/podcast/rss

Feliratkozás a kiadó hírlevelére: https://helma.hu/hirlevel-feliratkozas#maintitle

A Szerző támogatja a magyar könyv is magyar
termék mozgalmat

Az MKMT mozgalom hivatalos weboldala: www.mkmt.hu

Email: info@mkmt.hu; sky@mkmt.hu

Az MKMT mozgalom hivatalos Facebook oldala:

https://web.facebook.com/mkmtMozgalom

Az MKMT mozgalom hivatalos Instagram oldala:

https://www.instagram.com/mkmtmozgalom/

Az MKMT mozgalom hivatalos TikTok oldala:
https://www.tiktok.com/@mkmt.mozgalom

Az MKMT Mozgalom hivatalos bloggerei:

– Kovács Ágnes, a mozgalom nagykövete

– Pálinkás Angéla, a mozgalom nagykövete

– Regéczi Dóra

– Menyhei Mónika Moncsi

– Szabin A. Szabolcs

Sky S.T.

Emily 2.

„Az Asperg család” sorozat

Második rész

Sky könyvek

Nr – 009

A szerző eddig megjelent könyvei:

Vigyázat sorozat

1. Vigyázat! Jövök!

2. Vigyázat! Nyaralok!

Jó pasi sorozat

1. A szomszédom egy jó pasi

2. A férjem egy jó pasi

Lotte sorozat

1. Lotte elveszti a szüzességét – Szállj velem!

2. Bízz bennem! – Lotte elveszti a szüzességét 2.

Az Asperg család sorozat

1. Emily – A nap, ami mindent megváltoztatott

2. Emily 2. – Hibáink, mint szederindák, visszatartanak

Miért Sky?

Afrikában imádják a beszélő neveket. Spice (fűszer), Prosper (boldogulni), Rorisang (dicséret – vallásos értelemben), Princess (hercegnő), Mpo (csésze), Busani (menj tovább), Masentle (jó modor), Nhlanhla (jó szerencsét) stb.

Egy zulu barátom nevezett el Sky-nak, a nagyratörő terveim miatt.

Aztán megszerettem ezt a nevet.

Nem csak azért, mert hízelgő rám nézve. Elnevezhetett volna a kígyónak, sáskának, vagy bármi másnak, ami negatív üzenetet közvetít, mint a Yehluleka (elbukik), vagy sértő minden nőnek, aki kicsit is hiú, mint az Isalukazi (öregasszony), hiszen én csak egy „fehér nő” vagyok a „fekete Afrikában”.

Azért tartom hízelgőnek a Sky-t, mert reményt keltő. Mindig kívülálló voltam és leszek itt. Soha nem fogok tudni közel kerülni az itt élő emberekhez, pusztán azért, mert az ő bőrük színe sötétebb, mint az enyém.

De, amikor a távolba nézek, akkor úgy érzem, hogy valahol messze, mégis összeér az ég és a föld.

Üdvözlettel
Sky

Köszönetnyilvánítás

Viccesen azt szoktam mondani, hogy köszönettel tartozom a Dél-afrikai Köztársaságnak a rengeteg áramszünetért, mert ha nem maradtam volna áram nélkül sokszor hetekre, az Asperg család talán soha nem születik meg.

De megszületett, és most folytatódik is ez az izgalmas családtörténet.

Nagyon sok köszönettel tartozom Pető Fanni Faynek, aki a borító-álmaimat önti végleges formába, és a könyveimet javítja, szerkeszti, a közösségi média felületeimet gondozza.

Köszönet illeti a két előolvasómat, Menyhei Monikát és Pálinkás Angélát, akik nem csak a történetet véleményezik, formálják, de bloggerként az elsődleges könyvajánlókat is ők készítik.

Óriási köszönet illeti Dvariecki Bálintot, a Helma Kiadó tulajdonosát és vezetőjét, aki teljes bizalmat szavazott nekem és a könyveimnek. Soha nem bántam meg, egyetlen percig sem, hogy „Helmás” lettem, sőt, büszke vagyok rá, hogy olyan kiadóhoz tartozom, ahol minden írót emberszámba vesznek.

Köszönet illett a barátaimat, az öcsémet, a kedvesemet azért, hogy támogatnak, lelkesítenek, és még több könyv megírására ösztönöznek.

Kedves Vásárló! Köszönöm neked, hogy megvásároltad a könyvemet!

Külön köszönet illeti mindazokat, akik közvetlenül a Helma Kiadótól vásárolnak.

Jó szórakozást!

Előszó helyett bemutatom a szereplőket, akikkel
ebben a részben találkozhattok

Apollónia: az Asperg-dinasztia alapítója

Bernard: Apollónia harmadik férje

Emily: a dinasztiaalapító Apollónia első unokája, a történet idején már többszörös nagymama

Borisz: Emily jelenlegi, harmadik férje, az egyik legbefolyásosabb orosz család a Vikovszkijok vezetője

Vladimir / Vloda: Emily második férje volt, meghalt

Aaron: Emily első férje volt, meghalt

Emily gyerekei:

Archibald, Aaron fia: meghalt. Elsőszülött fiát, Kennethet a nagyanyja, Emily nevelte fel. Felesége Chantal. Gyermekei anyja Clarissa, aki visszatért az USA-ba majd eltűnt. Kenneth testvérei
akikről a család évekig nem tudott: Milly, Jordan és Dina, a „hármas fogat”-ként emlegeti őket a család

Borisz gyerekei:

Dimitrij: az orosz vagyon örököse, felesége Dasha, két gyereke Alexander és Olgica

Natalia: Apja, Borisz nagy bánatára, az Asperg család és Kenneth mellett áll az orosz Vikovszkij családdal szemben. Férjezett, egy kislánya van, Yasmin

Igor: eddig Oroszországban élt, Dimitrij családjával. Akaratos, agresszív. Még csak tizenhét éves

Nyikolaj és Bora, az ikrek: szintén Dimitrij családjával éltek, a történet idején tizenöt évesek

Diana: Apollónia egyetlen gyermeke az első házasságából. Emily édesanyja Skóciában él

William: Diana harmadik férje

Diana ikergyerekei, Emily édestestvérei: David és Freddy

Diana ikergyerekei Williamtől, Emily féltestvérei: Edward, Gloria

Izabella: Apollónia lánya a második házasságából, Olaszországban él

Izabella iker gyerekei: Aldo, Aporka, Lucia

Raphael: Apollónia fia a második házasságából

Jessica: Apollónia unokája, Walter lánya, az USA-ban él,

Jessica ikergyerekei: Brandon és Victor

Carlos – helyi ember Dominikán, akinek mindenhol van ismerőse, és mindent el tud intézni

Oleg – Borisz biztonsági főnöke

Itt ért véget az első részt…

2013. A temetés után
Még mindig Skóciában

Borisz csendben feküdt, azt várta, hogy Emily végre elaludjon. Amikor már biztos volt benne, hogy mélyen alszik, csendben felkelt, magára kapta a nadrágját meg egy pulóverét, és az üresen álló, felújításra váró istálló felé indult.

− Sehol senki, nyugodtan beszélhetünk – suttogta Dimitrij az ajtóban. – Most mi legyen a következő lépés?

− Költözünk Dominikára, ahogy a nagyfőnök mondta – mosolygott Borisz.

− És anya? Láttad ma az arcát? Valamit tervez.

− Tudom. De már gondoskodtam arról, hogy ne okozhasson meglepetést. Dasha?

− Szeretném, ha megint teherbe esne. Az majd lefoglalja. Kár, hogy anya már túl van ezen a koron, neked is könnyebb dolgod lenne.

− Na, igen – mosolygott Borisz. – De most visszakapja a három kicsit, és remélhetőleg ők majd lekötik a felesleges energiáját.

− Az energiáját lehet, hogy lekötik, de az agyát nem. És az még veszélyes tud lenni.

− Nyugi, fiam. Te csak tedd a dolgod, anyádat meg bízd rám. Inkább azt mondd, mit gondolsz a húgodról?

− Nem tudom, apa, hogy ha kenyértörésre kerülne a sor, Nati ki mellé állna. Nagyon kötődik Kennethez. A három másiktól meg teljesen el van ájulva. Nem lett volna jobb várni a felbukkanásukkal még pár évig? A lány, a Milly, az még okozhat meglepetést.

− Clarissa elvesztette a fejét és túlreagált mindent. De mostantól ő már nem jelent veszélyforrást.

− Hol van valójában? Gondolom, az arab vonal csak teszt volt.

− Hát, igen. Kennethnek még van mit tanulnia. Szibériában van, jó helyen. Nem adok neki többet, mint pár hónap, és nyugodhat ő is békében. Addig meg szórakoznak kicsit vele az embereink – nevetett Borisz, mintha csak egy jó tréfát mondott volna.

− Visszatérve a lányra, mi legyen vele? – kérdezte Dimitrij.

− Semmi. Gondom lesz rá, hogy a sport lekösse még egy darabig, és eszébe se jusson beleütni az orrát a családi üzletbe. Menedzselje a fiút, aztán meg a kicsit. Még jó, hogy azok ketten művész-lelkek. Majd lefoglalják.

− És Kenneth? Kire számíthat?

− Izára. Apollónia gondoskodott róla, hogy feleskesse Izát, meg az olasz családokat arra, hogy Kennethet védjék, bármi áron. Ezzel akarta a vénasszony az egyensúlyt megteremteni a saját, meg az orosz ág között a családon belül – morogta Borisz.

− Az baj. Iza kemény dió. Ha az olaszok Kenneth oldalán állnak, akkor kiegyensúlyozott a két oldal. Ráadásul, ha tényleg beüt a háború Oroszország meg Ukrajna között, könnyen meggyengülhetnek a pozíciónk a családon belül.

− Nem kell velük foglalkozni. Kennethet lefoglalja Namíbia, hosszú évekre. Ha szerencsénk lesz, beleszeret valami fekete pinába, és örökre ott marad. Aztán meg ott lesznek neki a csip-csup ügyek a családban. Hagyjuk ezt meg neki. Ez lesz az ő kis homokozója. Amíg azzal játszik, addig mi is békén hagyjuk. Ha vele is történne valami, Emilyvel elszabadulna a pokol, de Izánál is kivernénk a biztosítékot. Erre most nincs szükségünk. Koncentráljunk Raphaelre. Amikor a bányák a kezünkben lesznek, onnantól hozzánk kerül majdnem a teljes afrikai portfólió, meg az irányítás a drágakő- és ásványi anyag piacon. Még néhány hónap – legfeljebb egy év. Nem szabad feltűnést kelteni – zárta le a beszélgetést Borisz. – Te csak tedd a dolgod, fiam, én is teszem az enyém.

Borisz megölelte a fiát, majd ahogy jött, hangtalanul távozott. Dimitrij még maradt, leült az egyik üres festékes vödörre és a gondolataiba merült.

Vajon meg kell-e majd neki is tenni azt a lépést, amit Vladimir és Borisz is megtettek azért, hogy megerősítsék a saját hatalmukat? Mögöttük ott volt Apollónia, és előttük a nagy cél, a még több pénz, a még több hatalom. A gyerekeire gondolt. Alexanderre, aki már most állatorvosnak készül, Olgicára, aki meg egy matematikai zseni. Rájuk is ilyen élet vár? Ki lép az ő helyére? Vajon a saját gyerekének lesz-e majd türelme kivárni, amíg ő saját akaratából átadja neki az irányítást? Vagy Borisz már most is inkább Igorra gondol, mint lehetséges utódra? Agresszív, erőszakos – minden, ami Dimitrij nem akart lenni.

Megrázta a fejét és visszaindult ő is, a meleg családi fészekbe, a hitvesi ágyba, amit addig kell élvezni, amíg még megvan. Ki tudja, ő meddig élvezheti?

1. fejezet

Skócia, 1975. Archibald negyedik születésnapja

– Boldog születésnapot! – hallatszott mindenfelől a jókívánság Archibaldnak, aki a négyévesek öntudatával ült az asztalfőn, és igyekezett arra koncentrálni, hogy egy levegővel fújja el mind a négy szál gyertyát a tortán.

– Ne felejts el valami jót kívánni magadnak! – simogatta meg a dús, vöröses szőke haját nagy szeretettel Emily.

Archibald becsukta a szemét, és magában mondta el a kívánságát. De Emily így is tökéletesen tisztában volt vele, hogy mit kívánt a kisfia. Egy apukát, olyat, amilyen a többi gyereknek is van.

Diana, Archibald nagyanyja szemrehányóan nézett Emilyre. Már két éve egyfolytában nyaggatta a lányát, hogy járjon el otthonról, ismerkedjen, hiszen nem csak a fiának lenne szüksége apára, de neki is kellene egy társ az életébe. Emily még csak huszonkét éves volt. Még sem volt az életében férfi azóta, hogy tizenkilenc éves kora előtt özvegy maradt, mielőtt Archibald egyáltalán megszületett volna.

Este, amikor már elmentek a vendégek, a kisfiú bekucorodott anyja ölébe, és a fülébe súgta:

– Tudod, anya, azt kívántam, hogy nekem is legyen apukám, mint a többi gyereknek. Szerinted, mikor fog teljesülni ez a kívánságom?

– Nem tudom, csillagom – válaszolta Emily. – Emlékszel, meséltem neked, hogy a te apukád fent van a mennyekben, és onnan figyel téged.

– De onnan nem tud lejönni, és nem tud velem focizni, meg bicajozni. Én azt akarom, hogy itt legyen, velem! Még, ha nem is az igazi apukám, de valaki, akit úgy hívhatok. Garretnek sem igazi az apukája, mert az övé is a mennyekben van, de az anyukája szerzett neki egy másik apukát, akivel holnap horgászni mennek.

– Mi is elmehetünk horgászni, ha akarod – válaszolta Emily halkan.

– De anya, te lány vagy! Én az apukámmal akarok horgászni, hát nem érted? – nézett rá könnyes szemmel a kisfiú.

– Értem, kincsem – ölelte még szorosabban magához a gyereket, aki már közel állt a síráshoz. – Megígérem neked, hogy jobban igyekszem, és megpróbálok én is szerezni neked egy apukát. Jó lesz így?

– De igazából megígéred?

– Igazából megígérem – válaszolta csendesen Emily.

Amikor Archibald végre elaludt, Emily lement a konyhába, hogy készítsen egy pohár kakaót magának. Végül úgy döntött, egy kis rum sem árthat bele.

Az utolsókat kortyolta, amikor megjelent az ajtóban az anyja, Diana.

– Archibald elaludt már?

– Igen, nagy nehezen.

– Ugye, tudod, hogy nem egészséges, ahogy élsz, Emily? Huszonkét éves múltál, négyéves a fiad, és nincs férfi egyikőtök életében sem. Mikor nősz már fel végre? Egyik végletből a másikba esel. Hol szinte megerőszakolsz egy teljesen ismeretlen fiatalembert, hol meg úgy élsz, mint egy apáca. Jó lenne, ha megtalálnád a középutat, kislányom.

– Nem lehet mindenki olyan szerencsés, mint te, meg a nagyi – vágott egy fintort Emily.

– Ez nem szerencse kérdése, Emily. Ez elhatározás. Gondolod, nekem könnyű volt a döntés Williammel? A nagy korkülönbség miatt, meg hogy kicsi volt az esélye, hogy meg tudom-e még ajándékozni közös gyerekkel? Hogy ti hárman el tudjátok-e fogadni őt apátok helyett apátoknak? Cseppet sem volt könnyű döntés. Főleg, ahogy te viselkedtél vele, mintha ő lett volna az egyes számú közellenség. Gondolod, hogy nagyanyádnak könnyű volt, amikor ott maradt egyedül Simon halála után, egy rakat gyerekkel, és még több megkezdett vállalkozással?

– Tudom, anya, de tele vagyok bizonytalansággal. És félek, hogy megint rosszul döntök, és még több fájdalmat okozok majd Archibaldnak.

– Neki azzal okozol fájdalmat, hogy senkit nem tud apának szólítani.

– Értelek és felfogtam. Holnap majd lovaglás közben átgondolok mindent.

– Megint egyedül lovagolsz ki?

– Mindig egyedül lovagolok ki. Egyrészről hajnalban még senki nincs ébren, másrészről szükségem van ennyi egyedüllétre.

– Aha. Jó lenne, ha meg tanulnál végre nem csak magadra gondolni.

– Most mégis miről beszélsz, anya?

– A hajnali lovaglásra neked van szükséged, a délelőttöt, amíg Archibald óvodában van, az uszodában töltöd, vagy evezel – egyedül. Mert gondolkozni akarsz. Aztán előveszed a könyveidet és tanulsz – egyedül. Ebédnél, ha néha tiszteletedet is teszed, sokat nem számít, hogy ott vagy-e, vagy sem, mert egy szót sem szólsz, senkihez. Délután a telefonon lógsz, intézed az üzleti ügyeket a családdal. Kizárólag a családdal, senki mással.

-Mert még nem vagyok elég jó benne, hogy kívülállókkal is szóba álljak – vetette közbe Emily, de az anyja beléfojtotta a szót.

– Aztán elhozod a gyerekeket az óvodából, és velük játszol. Vacsora után megint elintézel néhány száz telefont, kizárólag a családtagokkal. Majd lefekszel egyedül. Múlt hónapban kilenc meghívásod volt, egyre sem mentél el. Én háromszor hívtalak, hogy gyere velem, egyszer sem jöttél. Még mindig nem fogod fel, hogy ez is egyfajta önpusztítás?

– Nem igaz, hogy nem mozdultam ki, mert múlt hónapban háromszor is elmentem ejtőernyőzni.

– Igen, elmentél. Ugrottál és hazajöttél. Még annyi időre sem maradtál a repülőtéren, hogy összehajtogasd az ejtőernyődet, mert azt már itthon csináltad meg.

– De ha egyszer nem tudok miről beszélgetni azokkal az emberekkel?

– Vagy nem akarsz. Tudod, Emily, egyszer még nagyon meg fogod bánni, hogy ilyen makacs vagy. Nagyanyád mindig azt mondja, hogy az okos ember a mások hibáiból tanul. Én azt hittem, te okos vagy, de úgy látszik, csalódnom kell benned. Tanulhattál volna az én általam elkövetett hibákból. Nem szabad túl sokáig egyedül maradni, főleg nem akkor, ha már gyereked is van. A gyereknek két szülőre van szüksége: egy apára, meg egy anyára. Mindegy, milyen vagány vagy, te akkor is csak az egyik szülője vagy Archibaldnak. Soha nem pótolhatod az apát, a férfit. Mindegy, hogy tudsz-e horgászni, vagy milyen jól korcsolyázol, milyen ügyesen irányítod a szánkót télen, téged akkor sem szólíthat a fiad apának, csak anyának!

Diana elkeseredetten ment ki a konyhából. A szíve szakadt meg minden alkalommal, amikor Archibald az ő férjét, Williamet szólította apának, és nekik ki kellett javítani a kisfiút. Az ő ikrei mindössze két hónappal voltak fiatalabbak az unokájánál, és akkor, amikor születtek, még jó ötletnek látszott, hogy Emily maradjon velük Skóciában. A három gyerek testvérként nőtt fel, és Emily fia talán még most sem érti, hogy miért hívhatja Gloria és Edward apának Williamet, ő meg nem.

Emily, ahelyett, hogy megnyugodott volna a meleg kakaótól, még zaklatottabbá vált. Tudta, hogy igaza van az anyjának, de a tizennyolc évesen elkövetett baklövés egy életre óvatossá tette. Félt, hogy ha még egyszer elveszíti a kontrolt, annak most már nem csak rá, hanem a fiára nézve is beláthatatlan következményei lesznek.

2. fejezet

Egy évvel később, 1976-ban, még mindig Skóciában

– Holnap, valamikor kora délután érkezünk Bernarddal, és Izabella ikrei jönnek velem, Aldo, Aporka és Lucia. Iza megkért, hogy vegyem a szárnyaim alá a gyerekeket két hétre, hogy kicsit magukban lehessenek Valentinoval. A birtokon majd kitombolják magukat – nevetett Apollónia.

– Freddy és David boldogok lesznek, legalább lesz megfelelő társaságuk. Nem mintha nem szeretnék a kicsiket, de azért jóból is megárt a sok néha – sóhajtott nagyot Diana.

– Mi a baj, lányom?

– Emily.

– Még mindig?

– Még mindig, anya. Senki nem jó neki. Aki fiatal, az azért, aki egyedülálló az azért, akinek gyereke van, azért…

– Azt hiszem, meghívom Vlodát is, látogasson meg minket a birtokon.

– Vladimirt? Nem túl öreg ő Emilyhez?

– Ki mondta, hogy Emily miatt hívom meg?

– Ugyan már, anya, ismerlek jól. Mindig is az volt a nagy álmod, hogy egyszer majd összeboronálod Emilyt meg Vlodát.

– Lehet, hogy te nem hiszel benne, de szerintem Emilynek igenis egy keménykezű, határozott férfi kell, akire felnézhet, akihez fel kell nőnie. És akiben meg tud bízni. Ráadásul Vloda nagyon jól kijön Archibalddal, a kisfiú szinte csüng rajta, amikor nagy ritkán találkoznak.

– Itt a kulcsszó, anya, hogy ritkán találkoznak. Úgy nem nehéz elvarázsolni egy apa nélkül élő kisfiút. Akkor már inkább Borisz lenne jobb, közelebb áll korban Emilyhez.

– Bízhatnál jobban is bennem, Diana, hidd el, tudom, mit csinálok – zárta le a beszélgetést Apollónia.

A következő két hét leginkább egy őskáoszhoz hasonlított a birtokon. Emily ikertestvérei húsz évesek voltak, Izabella hármas ikrei a tizenhatot töltötték be, William és Diana ikrei pedig épp csak öt évesek voltak, mint Archibald.  Nevetésük, állandó ugratásaik vidámsággal töltötték meg a kastély összes szobáját.

A kicsik, amikor csak lehetett, próbáltak rájuk csimpaszkodni. Emily, bár csak két évvel volt idősebb az ikertestvéreinél, mégis kívülállónak érezte magát. Míg a többiek legnagyobb gondja az volt, hogy kivel flörtöljenek, kivel menjenek moziba, táncolni, addig ő már az iskolára készült Archibalddal. És közben rettegett a következő születésnaptól, amikor a kisfia majd ismét elrebegi a titkos kívánságát, hogy szeretne egy apukát magának.

Vladimir a hétvégére érkezett meg. Emily boldogan ölelte át, és gyerekes, cuppanós puszit nyomott az arcára, úgy, mint öt évesen, amikor közölte vele a nagy titkot, hogy ha nagy lesz, majd hozzá megy feleségül.

A medence körül pihent a család, és Emily most először nézte meg magának Vlodát, mint férfit. Annak ellenére, hogy hamarosan betölti a hetvenet, még mindig tökéletes volt a teste: izmos, erőteljes, látszott rajta, hogy nem áll távol tőle a fizikai munka. Rendszeresen lovagolt, úszott, vitorlázott, de nem riadt vissza az egyszerű fizikai munkától sem, mint a szalmabála-pakolás. Tegnap délután is rögtön beállt segíteni, amikor kiderült, hogy az egyik emberük megrántotta a vállát. Aztán a szűk, hagyományos fürdőnadrágjára vetett egy pillantást, majd még egyet, és nem akart hinni a szemének. Nem, ez nem lehet igaz! Ez csak valami érzéki csalódás, vagy egy túl jól sikerült fürdőruha modell, mint nőknél a push-up melltartó. Emilyt elöntötte a hőség, és hosszú évek óta most először, szinte azonnal megkeményedtek a mellbimbói, és akaratlanul is összeszorította a combjait. Senki nem volt még rá ilyen hatással.

Apollónia figyelmét nem kerülte el, ahogy az unokája Vlodán legeltette a szemét. Elégedetten mosolygott.

– Működik még az a klub, ahol két éve olyan jót táncoltunk? – fordult Apollónia a vejéhez, Williamhez.

– Természetesen. Minden hónapban legalább egyszer elmegyünk Dianaval mi is táncolni. Lenne kedvetek hozzá?

– Nekem mindenképp. Jó volna összehozni egy családi kiruccanást. Gondolom, a kicsikre lenne, aki vigyázzon egy este.

– Majd mi vigyázunk rájuk, ti csak menjetek táncolni – szólt közbe David.

– Miért, ti nem jöttök velünk? Már ciki a nagyanyátokkal meg a nagyapátokkal elmenni közösen valahova?

– Nem ciki, de miért ne csinálnátok egy felnőtt napot? Csak vigyétek magatokkal Emilyt is, ne rontsa itthon a levegőt. Mi meg lefoglaljuk az ördögfiókákat – nevetett Aporka.

– Meggyőztetek! Vloda, ugye velünk tartasz?

– Semmi pénzért ki nem hagynám! Tudod, hogy imádok táncolni – nevetett a férfi. – Emily, tényleg muszáj lesz velünk jönnöd, ha nem akarod, hogy feleslegesnek érezzem magam a társaságban. Egyébként is, tartozol nekem néhány tánccal, mert az utóbbi években sorra kihagytad a születésnapi partijaimat.

– Szívesen elmegyek, én is imádok táncolni. Csak mostanában nem ez volt a legfőbb szórakozásom.

– Halleluja! Emi kimozdul, és ráadásul nem egyedül! Na, ezt felírom a kéménybe, korommal! – kiáltott közbe Freddy, és már futott is, de hiába, mert Emily pontosan célzott, és telibe találta egy pohár hideg vízzel az öccse hátát.

Mindenki jót nevetett Freddy kárára, aztán készülődni kezdtek.

Apollónia, bár a hetvenkettedik évét taposta, bármikor végig táncolt egy éjszakát. Szerencsére Bernard, a harmadik férje is kiváló táncos volt, Vladimirről már nem is beszélve. De ma hajlandó lesz lemondani a táncról Vlodával, ha végre közelebb hozhatja őt Emilyhez.

Apollónia tudta, hogy Vladimir ő belé szerelmes kicsi gyerek kora óta, de megígérte Jurijnak, az apjának, akkor, amikor még ő is csak tizenöt éves volt, hogy távol tartja magától a fiút, egy egész életen át. Érteni ugyan nem értette, miért van erre szükség, de feltétel nélkül bízott Jurijban. Most már azt is érti, miért kérte tőle ezt a férfi. Apollónia felépített egy kisebb birodalmat magának, amit Jurij előre látott. Vladimir viszont megörökölt egy nagyobbacska birodalmat az apjától. Ha ezt a kettőt valaha is összeházasították volna, olyan hatalom összpontosult volna a kezükben, ami miatt örökös életveszélyben lettek volna mindannyian, beleértve a gyerekeket, unokákat is. Semmi másról nem szólt volna az életük, mint rettegésről, bizalmatlanságról, testőrök hadáról. Egyikük sem készülhetne most egy klubba táncolni, a gyerekek nem maradhatnának a birtokon erős felügyelet nélkül, nem élvezhetnék a lovaglást, vitorlázást úgy, mint bárki más.

De Emily, ő más. Az ő kezében soha nem lesz olyan hatalom, mint a nagyanyjáéban. Meg van az az adottsága, hogy kiválóan kommunikál, vág az esze, gyorsan átlát helyzeteket, őszinte és a maximálisan lojális, ettől lesz kiváló segítsége és társa Vlodának. Ugyanakkor gyorsan elveszti az érdeklődését, nincs benne kitartás, ezért meg szüksége lesz egy kivételesen erős férfira. Csak vegyék észre végre egymást úgy is, mint férfi és nő.

3. fejezet

Két évvel később, 1978-ban, Párizsban

– Emily, készen vagy már?  – nyitott be a szobába Apollónia, teljes báli pompában.

Estélyi ruháját lánya, Denise tervezte, mint mindig, és most Emily is egy, a „Fekete Hercegnő” kollekcióba tartozó darabot viselt. Ezt a két modellt majd két hónap múlva fogják csak bemutatni a párizsi divat héten, persze, némi változtatással. Apollónia ruhája mély lila, míg Emilyé egy élénk korall-rózsaszín volt, ami kiválóan harmonizált a szőkés-vöröses hajával.

– Megtennéd, hogy begombolod a ruhámat?  – fordult hátával nagyanyja felé Emily.

– Miért nem kértél eddig segítséget? Meddig vártál volna, ha nem nézek be hozzád?

– És mégis, kitől kérjek segítséget? A férjedtől vagy Vlodától? Szerinted melyik kapott volna előbb a szívéhez? – nevetett felszabadultan Emily.

– Vloda nem egy szívbajos férfi, hidd el, kincsem. Főleg nem, ha nőkről van szó, vagy női ruhákról – kacsintott az unokájára Apollónia.

Köztudott volt a családban, hogy az elmúlt két évben Emily és Vladimir összefutottak néhányszor a nagyvilágban, és ez mindkettőjüknek kellemes kikapcsolódást jelentett. Ráadásul a férfi egyre többször talált indokot, hogy miért kell Skóciába látogatnia, és ha már ott volt, mindig szerét ejtette, hogy találkozzon Emilyvel is.

Azt csak sejtette a család, hogy ezek a találkozások még mindig nem mentek túl a barátságon. Ezért is döntött úgy Apollónia, hogy erre a jótékonysági bálra meghívja mindkettőjüket. Aztán arra is volt egy terve, hogy néhány órára magukra hagyja őket, hátha Párizs megteszi a többit. Végül is, a szerelem városa.

Egy évvel korábban, Vladimir hetvenedik születésnapja után, drámai beszélgetés zajlott le Vloda és Apollónia között. Ezért is volt fontos, hogy Emilyvel szintet lépjenek a kapcsolatuk. Talán most.

– Na, mehetünk. Egyébként Vloda már itt van, Bernarddal beszélget.

– Nagyi, szerinted az orosz barátod még mindig a kis unokádat látja bennem, vagy már észrevette, hogy felnőttem közben?

– Ha ezt meg kell kérdezned, akkor te még mindig a kis unokám vagy. Nem kell álszerénynek lenned, Emily. Vloda bolondul érted. Rajtad áll, hogy a csendes imádat mikor válthat át féktelen szeretkezésbe, mindkettőtök nagy megelégedésére.

– De nagyi! Most komolyan!

– Mit komolyan? Felnőttek vagytok mind a ketten. Rád férne egy jó kufirc, gyermekem. Egészen más színben látnád utána a világot. De ez rajtad múlik. Vloda millió jelet küldött feléd: a látogatásai, hogy mindig felbukkan ott, ahol te vagy, ne mondd, hogy ez nem tűnt fel neked. Ha mégis, hülyébb vagy, mint gondoltam, és holnap reggel az lesz az első, hogy kitagadlak.

– Értem, nagyi. Azt nem szeretném, ha kitagadnál – ölelte át Emily, és óvatos puszit nyomott az arcára, hogy a sminkjét el ne kenje.

– Akkor ne beszélj hülyeségeket. Csapj a lovak közé, még mielőtt túl késő lesz. Bármilyen szexi vagy is, még Vloda sem fog örökké várni rád. Fogd a stóládat, aztán menjünk végre. Remélem, jobb lesz a zene, mint tavaly volt.

A két hálószobás luxus lakosztály nappalijában ott várt Bernard és Vladimir, a férfi nem két kiemelkedő képviselője. Bár Bernard „csak egy puhány” bankár volt, akit soha nem érdekelt a sport, még a tévében sem, mégis szálfa egyenesen tartotta magát, fantasztikusan nézett ki a méretre szabott szmokingjában. Egyidős volt Apollóniával, aki mindig azt mondta, Bernardnak nincs szüksége semmi másra, csak kimerítő szexre, de arra minden nap. Ez, meg a rendszeres szellemi munka tartja frissen és egészségesen.