ANTHONY WILLIAM

EGÉSZSÉGES
AGYMŰKÖDÉS

VÁLASZOK A MENTÁLIS EGÉSZSÉGRE, OCD-RE, AUTOIMMUN BETEGSÉGEKRE, NEUROLÓGIAI TÜNETEKRE, SZORONGÁSRA, DEPRESSZIÓRA, ALZHEIMER-KÓRRA, NEHÉZFÉMTERHELTSÉGRE, EPSTEIN-BARR-VÍRUSRA, LYME-KÓRRA, ADHD-RA ÉS ÉTKEZÉSI RENDELLENESSÉGEKRE

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Anthony William / BRAIN SAVER

Hay House Inc., USA, 2022

A Hay House-rádió a www.hayhouseradio.com
internetes oldalon érhető el.

Fordította

Fehér Zsuzsanna, Gregor Zsófia,
Hegedűs Péter, Réti Blanka

Szerkesztette

Barsi Nikoletta

Szaklektor

Dr. Csomai Zita

Copyright © Anthony William, 2022

Hungarian translation © Fehér Zsuzsanna, Gregor Zsófia,
Hegedűs Péter, Réti Blanka, 2022

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2022

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2022

Original cover design: Vibodha Clark

Original interior design: Nick C. Welch

Interior illustrations: Vibodha Clark

Photo of Anthony William: Jeff Skeirik

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette GLB Könyvkiadó Kft.

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 9786156455581

MOBI ISBN 9786156455598

TARTALOMJEGYZÉK

Előszó

A szerző személyes megjegyzése:
Hogyan lett két könyv az Egészséges agyműködésből?

Hogyan működik ez a könyv?

ELSŐ RÉSZ: Az agyad állapota

1. fejezet: Mentsd meg az agyad

2. fejezet: A zajos agy

3. fejezet: A nehézfém-ötvözetekkel terhelt agy

4. fejezet: A vírusos agy

5. fejezet: Az érzelmi agy

6. fejezet: A koponyaidegek gyulladása

7. fejezet: A kiégett, tápanyaghiányos agy

8. fejezet: A függő agy

9. fejezet: A savas agy

MÁSODIK RÉSZ: Agymosás

10. fejezet: A mértékletesség csapdája

11. fejezet: Mikrodózisú drogok

12. fejezet: Alkohol

13. fejezet: Koffein

14. fejezet: Élelmiszer-háborúk

HARMADIK RÉSZ: Agykárosító anyagok

15. fejezet: A fejlődés illúziója

16. fejezet: A vér-agy gát

17. fejezet: Útmutató az agyad védelméhez

18. fejezet: Vírusok és vírusmelléktermékek

19. fejezet: Gyógyszeripari készítmények

20. fejezet: Toxikus nehézfémek

21. fejezet: Illatanyagok

22. fejezet: Baktériumok és más mikrobák

23. fejezet: A háztartási vegyszerek inváziós serege

24. fejezet: Neuroantagonista vegyszerek

25. fejezet: Kőolajipari származékok és oldószerek

26. fejezet: A chemtrail és a szennyezett eső

27. fejezet: Sugárzás és elektromágneses mezők

28. fejezet: Az élelmiszerekben és étrend-kiegészítőkben található agykárosító vegyszerek

29. fejezet: Agykárosító étrend-kiegészítők

30. fejezet: Agykárosító élelmiszerek

NEGYEDIK RÉSZ: A leigázott agy

31. fejezet: Szorongás

32. fejezet: Depresszió

33. fejezet: Étkezési rendellenességek

34. fejezet: Obszesszív-kompulzív zavar

35. fejezet: Bipoláris zavar

36. fejezet: Alzheimer-kór és demencia

ÖTÖDIK RÉSZ: A fájdalom és szenvedés magyarázata

37. fejezet: Hogyan lelhetsz rá gyógyulásod útjára?

38. fejezet: A tünetek és egészségügyi problémák magyarázata

HATODIK RÉSZ: Az agyad feltámasztása

39. fejezet: Miből áll az agyunk?

40. fejezet: Vérvételi kisokos

41. fejezet: Agysejteket tápláló és üres ételek

42. fejezet: Gyógyító Médium Agyvédő Shotterápia

43. fejezet: Gyógyító Médium Agyvédő Shotterápia Tisztítókúrák

44. fejezet: Gyógyító Médium nehézfém-méregtelenítés

45. fejezet: Gyógyító Médium Nehézfém-méregtelenítő Tisztítókúrák

46. fejezet: Megérdemled az elfogadást

HETEDIK RÉSZ: Agybaj és zűrzavar

47. fejezet: Törődnünk kell egymással

48. fejezet: A tudomány mint fegyver

49. fejezet: Az adat mint fegyver

A Gyógyító Médium eredete

Anthony William méltatása

„Az itt következő fejezetekben olyan tudásra tehetsz szert az agyaddal kapcsolatban, amellyel korábban még sehol nem találkoztál. Milyen anyagokkal szennyeződnek a neuronjaink, mi okozza a károsodásukat, mi akadályozza a működésüket, mi vezet a kiégésükhöz és a funkcióvesztésükhöz, honnan származnak ezek a hatások, és mindez hogyan magyarázza az egyéni tapasztalatainkat és küzdelmeinket? Pontosan mi vezet az agyunk gyulladásához, hegesedéséhez vagy sorvadásához, és hogyan fenyegetik ezek az állapotok a jóllétünket? Minden világossá válik majd, ahogy közelebbről megvizsgáljuk az agyat és az idegrendszert. Ezzel a tudással felvértezve végre enyhülést találhatsz a tüneteidre.”

Anthony William, Gyógyító médium

ELŐSZÓ

Anthony olyan, mintha a testvérem lenne, de egyszerre guru, védőangyal és tehetséges gyógyító is. Jó ember és remek barát. Szeretem Anthonyt. Kölcsönösen támogatjuk egymást, és mindig számíthatok rá. Ha figyelmesen olvasol, látni fogod, hogy nem csak a levegőbe beszélek, amikor az Együttérzés Szellemét méltatom. Az Anthony iránti megbecsülésem korábbi tapasztalataimból ered, hiszen számtalan guruval és gyógyítóval találkoztam már, akik közt voltak hitelesek, és voltak sarlatánok. A mi generációnknak megadatott, hogy egy igazi látó (és értő hallgató) él köztünk: a Gyógyító Médium.

Miután 1990-ben megszereztem az orvosi diplomám Uruguayban, New Yorkba költöztem, hogy belgyógyászatot tanuljak, majd a szív- és érrendszeri betegségekre specializálódjak. Teljesen felkészületlenül ért az ezzel járó gyökeres életmódváltás. Négy évvel a szakorvosi tanulmányaim megkezdése után túlsúlyos lettem, irritábilis bél szindrómával küzdöttem, és súlyos allergiák gyötörtek. A legnagyobb nehézséget az okozta, hogy mély depresszióba süllyedtem. Képtelen voltam a napi feladataim ellátására.

Egy gasztroenterológusnál, egy allergológusnál és egy pszichiáternél tett látogatás után hét vényre kapható gyógyszerrel és három diagnózissal lettem gazdagabb. Csak néztem a recepteket, és valami belül azt üvöltötte: kell lennie más megoldásnak. Úgyhogy nekiálltam megkeresni. Több indiai kolostorban is jártam, ahol találkoztam napjaink legnagyobb hatású guruival. Annyi gyógyítót, terapeutát, orvost, specialistát, coachot, sámánt, médiumot és boszorkányt ismertem meg, hogy nem is tudom mind felidézni. Méregtelenítéssel és a bélrendszerem regenerálásával sikerült a gyógyulás útjára lépnem. Ismert funkcionális orvos lett belőlem. Írtam négy könyvet. Több ezer embernek segítettem a gyógyulását egyrészt a saját tudásommal, másrészt a megfelelő csapat bevonásával azokon a területeken, amelyekhez én nem értek. Gyakran elkísérem a pácienseimet, ha más szakorvosokkal vagy gyógyítókkal konzultálnak. Szeretném bővíteni a tudásomat és a tapasztalataimat, és megérteni, hogy mi az, ami működik. Megtanultam már egyet s mást a gyógyítás világában. De semmi nem hat rám olyan szédítő erővel, mint amiket Anthony mond. Elsősorban azért, mert olyan elképesztő arányban sikeres.

Amikor több mint tíz évvel ezelőtt először találkoztam Anthonyval, még nem jelentek meg a Gyógyító Médium-könyvek. Az első könyvbemutatómon mutattak be minket egymásnak. Egy közös barátunkkal érkezett. A barátunk félrevont, hogy elmondja: Anthony hall egy hangot, amely az egészségről és a betegségekről tanítja őt, általánosságban és konkrét emberek kapcsán is. Rögtön felkeltette az érdeklődésem, és szerettem volna megismerni. Folyton az járt az eszemben: Vajon igazat mond? Lehet, hogy egyszerű elmebajos, akinek gyógyszerre lenne szüksége? Vagy lehet benne igazság? Ahogy elkezdtünk beszélgetni, kritikusan figyeltem Anthonyt. Nem csak arra voltam kíváncsi, amit mondott. Hazudik vagy igazat mond? Tényleg hall egy hangot? Honnan jön az a hang? Pontos az, amit mond neki? Segít bármit is a hang?

A beszélgetésünk első percében azt gondoltam Anthonyról, hogy visszahúzódó. Öt perc után rájöttem, hogy erről szó sincs – nagyon is eleven társasági ember. Magával ragadó, őszinte stílusban kommunikál, és alaposan megválogatja a szavait, amikor az egészségről és a betegségekről beszél. Nagyon rendszerezett a gondolkodása. Meggyőződéssel és olyan mély megértéssel beszélt a betegségekről, mintha képzett orvos lenne. De amit elmondott, az akkoriban úgy hatott rám, mintha a Csillagok háborúja-filmekből származna. Hittem neki. Tényleg hall egy hangot. Így már csak az volt a kérdés, hogy vajon a hang ért ahhoz, amiről beszél? Erről egyrészt úgy bizonyosodhattam meg, ha keresek olyan kutatásokat és vizsgálatokat, amelyek bizonyítják, hogy az állításai tudományosan megalapozottak és orvosilag alátámaszthatók. Másrészt úgy, ha megnézem az elért eredményeket. Úgyhogy pontosan ezeket tettem.

A kutatások és a szakirodalom terén sokáig alig jutottam valamire. Kiderült, hogy a tudás mögött álló hang olyan haladó volt, hogy sok tudományos cikk le volt maradva hozzá képest. Anthony tanításainak az egyik alappillére, hogy a legtöbb krónikus – és számos akut – betegség kiváltó okát a vírusokban kell keresni. Egyes vírusok évekig szunnyadó állapotban maradhatnak, és csak akkor okoznak gondot, amikor az immunrendszerünk legyengül. A vírusok egy része régóta ismert, egy részük mutációk eredményeként jött létre, egy részük pedig még felfedezésre vár. Vannak köztük olyanok is, amelyek annyi ideje velünk vannak, és olyan elterjedtek, hogy már alig vizsgáljuk őket a rutin tesztek keretében. Ilyen például a herpeszvírus, ami időnként fájó sebet hagy az ajkunkon. Ezekkel a vírusokkal együtt élünk, és nem félünk tőlük. Egy másik fontos példa az Epstein–Barr-vírus (EBV), amit Anthony a kezdetektől fogva számos tünet és betegség kiváltó okaként tart számon. Anthony azt tanítja, hogy szinte mindnyájan találkozunk az EBV-vel, de az szunnyadó állapotban marad, vagy enyhe aktivitást mutat a szerveinkben és mirigyeinkben mindaddig, amíg végül meg nem támadja a központi idegrendszert. Mindig is úgy tartotta, hogy sokan csecsemőként kapjuk el a vírust a szüleinktől, akik maguk is a saját szüleiktől kapták el. Az jól ismert, hogy az EBV jellemzően a fertőző mononukleózisos betegek nyálával terjed. Ezért is hívják „csókbetegségnek”, mivel néhányan így kapják el.

A kutatásokban találtam itt-ott olyan elméleti fejtegetéseket, amelyek szerint egyes betegségek – például a rák – összefüggésben lehetnek a vírusokkal. Amikor elkezdtek megjelenni a Gyógyító Médium-könyvek, az autoimmun betegségekkel foglalkozó orvosok elkezdtek arról beszélni, hogy a gyakori vírusok szerepet játszhatnak az autoimmun betegségek kiváltásában. Majdnem egy évtizeddel azután, hogy megírtam az első Gyógyító Médium-könyv előszavát, most már úgy vélik, hogy az Epstein–Barr-vírus okozza a szklerózis multiplexet (SM). Anthony pontosan ugyanezt állította abban a legelső könyvében, vagyis hogy az SM valódi kiváltó oka az EBV. Anthony már akkor részletesen elmagyarázta, hogyan okozza az Epstein–Barr-vírus a szklerózis multiplex esetén fellépő fizikai és neurológiai tüneteket. Egyre több és több kutatás lát napvilágot, és Anthony olyan állításai, amelyek egy évtizeddel ezelőtt még kételyeket ébresztettek bennem, ma vezető hírként jelennek meg. A mostanában megjelenő cikkek arra utaló jeleket azonosítanak, hogy a hosszú-covid összefügg az EBV újraaktiválódásával, amit Anthony már szintén azelőtt leírt, hogy más összekapcsolta volna a két vírust. És ez csak néhány példa arra, hogy Anthony információinak forrása meggyőződésem szerint mekkora hozzáértés birtokában van, gyakran évtizedekkel megelőzve a tudományos bizonyítékokat.

Funkcionális medicinát gyakorló orvosként és kardiológusként sok különböző krónikus betegségben szenvedő emberrel találkozom, akiknek szeretnék segíteni. A pácienseim többségénél felhasználom Anthony tanításait valamilyen formában. Jobb orvos lettem általuk, hiszen olyan embereknek is tudok segíteni, akiknek azelőtt nem tudtam volna. Ezért óriási örömmel olvastam Anthony legújabb könyveit, az Egészséges agyműködést és a Receptek az egészséges agyműködésért című gyűjteményt. Az agy az a szervünk, amelyet a legkevésbé értünk, miközben a legnagyobb hatással van az életminőségünkre. Nem véletlen, hogy embereket életben lehet tartani mesterséges szív, vese, máj, tüdő vagy más szervek beültetésével, de ha valakit agyhalottnak nyilvánítanak, akkor nincs már remény.

Alig várom, hogy mások is elolvassák ezeket a könyveket, és megtalálják a gyógyuláshoz vezető utat, amelyet már oly régóta keresnek.

Nagy szeretettel és tisztelettel:
Dr. Alejandro Junger, a Clean, Clean Eats, Clean Gut és CLEAN 7
című könyvek New York Times sikerlistás szerzője

„Sokan kétségbeesetten próbálják visszaállítani az egészségüket. Mégis, ha valaki elindul a normális, természetes, egészséges életmód felé vezető úton, aminek alapvető eleme például a feldolgozott élelmiszerek fogyasztásának elhagyása, könnyen belefut a divatos irányzatok csapdáiba. Megreked egy olyan világban, ahol az egészségügyi vizsgálatai eredményével csak annyit ér el, hogy kísérleti nyúlként kénytelen kipróbálni egy-egy divatos, téves elméleteken alapuló módszert. Ebben az esetben hosszú idő, míg az agy regenerálódik, ha egyáltalán regenerálódik.”

Anthony William, Gyógyító médium

A SZERZŐ SZEMÉLYES MEGJEGYZÉSE

Hogyan lett két könyv az Egészséges agyműködésből?

– Anthony, a könyv jóval ezer oldal felett lesz. Ilyen vastag könyvet nem lehet kiadni – ezzel hívott fel a kiadóm egy héttel azután, hogy leadtam az Egészséges agyműködés kéziratát. Nem mondhatnám, hogy meglepetésként ért. Ahogy teltek a hónapok, majd az évek, és én írtam az „agyas könyvet”, néztem, ahogy az asztalomon egyre magasabb tornyokba gyűltek a lapok. Bárki, aki tudta, min dolgozom, azt kérdezte:

– Lassan a végére érsz már, nem?

– Az embereknek válaszokra van szükségük – feleltem, majd visszatértem a munkához.

Nem terveztem ilyen vaskos könyvet írni, és tisztában voltam vele, hogy előbb-utóbb be kell fejezni ahhoz, hogy a mondanivalóm el is jusson az emberekhez. De csak jöttek és jöttek az újabb fejezetek. A világ egyre gyorsabban változott. Az emberek egyre betegebbek lettek. Az Együttérzés Szelleme pedig olyan dolgokra figyelmeztetett, amelyek az elkövetkező öt-tíz évben vagy később fognak bekövetkezni.

Sokszor dolgoztam napi húsz, olykor napi huszonkét órát, mert annyira sok időt szenteltem az Együttérzés Szellemétől kapott információk befogadására. Időnként az is megesett, hogy égő lámpa mellett elaludtam az irodám padlóján, és csak néhány órával később ébredtem fel, hogy aztán kezdhessem elölről a napot. Ha csak egyetlen dolgot viszel magaddal a könyvemből, akkor azt jegyezd meg, hogy meggyőződésem szerint mindenkinek fontos lenne odafigyelnie magára, amennyire csak lehetséges. Amikor csak tehetik, az embereknek megfelelően kellene táplálkozniuk, eleget kellene aludniuk, ki kellene menniük a napfényre, el kellene menniük sétálni és így tovább. Ennek ellenére én is elkövettem azt a hibát, hogy nem vettem figyelembe a személyes szükségleteimet, amíg a Szellem hangját hallgattam, és az Isten által kijelölt utat jártam. Gyakran emlékeztettem másokat, hogy az élet hamar elmúlik, és ha egyszer csak véget ér a földi létem, az biztosan azért lesz, mert hatalmas nyomás alatt két végéről égetem a gyertyát, miközben sötét külső erők próbálják kioltani ezt a fényt, hogy a Szellem próféciái ne jussanak el a világhoz. Sokszor viccelődtem azzal, hogy annyit ülök a székemen és dolgozom a Szellemmel ezen az anyagon, hogy lyukat fogok égetni a széken. Mostanra ez a vicc már nem is áll olyan távol a valóságtól. Lehet, hogy eljött a pillanat, amikor végre tényleg kidobom az íróasztali székemet, annyira szétfoszlott már a kárpitja.

A kezdetektől mesélem, hogy amikor az Együttérzés Szelleme információkat oszt meg velem, olyankor minden elfehéredik, ködös ragyogást látok, és egyfajta hóvakság lesz úrrá rajtam. Érzem, hogy körülvesz egy energiaforrás, és úgy érzem, mintha máshol lennék, miközben tisztában vagyok vele, hogy még mindig ugyanott vagyok, hiszen továbbra is teljesen tudatában vagyok a pillanatnak. Az Egészséges agyműködés nagy részét ebben a fehér felhőben írtam. A Szellem így éri el, hogy ne csak lássam magam előtt képekben a szavak jelentését, amikor hallom őket, hanem át is érezzem azt, amin az emberek a szenvedéseik során keresztülmennek. A fehér felhő arra szolgál, hogy eltávolítson a személyes életemtől, a feladataimtól és a tapasztalataimtól, és egyedül a nekem átadott információkra és mások szenvedésére tudjak koncentrálni. Nem egyszerűen annyi történik, hogy információkat kapok, amiket azután leírok. Az egész tapasztalatnak a részesévé válok, és ezt a tapasztalást kapcsolom össze azzal, amin mások keresztülmennek a betegséggel való küzdelmeik során. Olyan ez, mint egy érzelmi hullámvasút: egyszerre vagyok szomorú amiatt, amit az embereknek el kell szenvedniük, de boldog is, hogy talán ez lehet az út, ami elvezeti őket a gyógyuláshoz. Miután befogadtam az információkat és kapcsolódtam hozzájuk, ugyanúgy meg kell tanulnom a Szellemtől kapott tudást, mint bárki másnak.

Ahogy telnek az évek, és mindig egy következő könyvön dolgozom az Együttérzés Szellemével, feltűnt, hogy míg a hang, amit hallok, változatlan, én magam változom. Ez a változás abból ered, hogy újra és újra rá kell ébrednem: több mint nyolcmilliárd ember él a bolygón, akik előbb vagy utóbb meg fognak betegedni, és nem mindegyiküknek lesz lehetősége valaha is megtapasztalni azt, amit a Szellem rám bízott. Ez az egyik legnehezebb része az utamnak: tudni, hogy bár sokakhoz el fog jutni az információ, rengeteg emberhez nem fognak elérni ezek az élő szavak. Gyerekként biztos voltam benne, hogy mindenkinek lehetősége lesz megpillantani a fentről jövő bölcsességet, amikor megromlik az egészsége. Ma már idősebb fejjel tudom, hogy ez nem feltétlen van így: a fiatalabb énem tévedett, amikor szilárdan hitt abban, hogy a bolygón élő összes ember rá fog találni erre a tudásra. Ez a körvonalazódó felismerés minden újabb évvel formál engem. Ahogy a Szellem átadja nekem az információkat, és én írom a könyveket, sokat kérdezem tőle, hogy miért és hogyan lehet ennyire nehéz mindnyájunk számára az élet ebben a világban.

Az írás folyamata arra is lehetőséget kínált, hogy első kézből megtapasztaljam, min mennek keresztül az emberek. Amikor alig tudtam beszorítani a napomba egy-egy zuhanyzást, arcmosást, fogmosást vagy átöltözést, arra gondoltam, hogy a krónikus betegséggel küzdők számára milyen nehézséget jelenthetnek ezek a hétköznapi feladatok, amelyeket az egészséges emberek a legnagyobb természetességgel végeznek. Nekem csak időbeli korlátaim voltak, ahogy a küldetésemet teljesítettem. A fájdalmas vagy korlátozó tünetekkel küzdő emberek azonban ezeket a tevékenységeket egy-egy elébük magasodó hegynek láthatják. Mindig azt javaslom, hogy az aktuális állapotunktól függetlenül mindnyájan próbáljunk meg gondoskodni magunkról a gyógyulási folyamat során.

A krónikus betegséggel élőkkel is tudtam azonosulni, ahogy elszigetelődtem a számomra fontos emberektől azért, hogy írjam az agyról szóló könyvem. Feláldoztam a szeretteimmel töltött időt. Általában lelkesen figyelem, ahogy az évszakok a szemem láttára és a fülem hallatára változnak. Szeretem hallgatni a tavaszt jelző békák kórusát. Szeretem hallani a szél hangját. Szeretem figyelni, ahogy a levelek sárgulnak, és a fű színe is megváltozik. Nem rémlik, hogy bármi ilyesmit megtapasztaltam vagy akár csak észrevettem volna, amíg az Egészséges agyműködésen dolgoztam. De nem panaszkodom. Ezek nem nagy lemondások. Aki krónikusan beteg vagy szenved, annak sokkal komolyabb hidakon kell átmennie, nagyobb áldozatokat kell hoznia, és súlyosabb veszteségeket kell elviselnie. Mindig rájuk gondoltam, ahogy teltek az órák, és én még mindig a tanítások lejegyzésével voltam elfoglalva, amelyek majd elhozzák másoknak fentről a gyógyulást. Az örömnek később jön el az ideje, amikor valaki kezébe veszi az egyik könyvet, és elindul az úton, hogy újjászülessen hamvaiból.

És ezzel vissza is érkeztünk oda, hogy hogyan lett két könyv az Egészséges agyműködésből. Az Együttérzés Szelleme fáradhatatlan, felőle akár folyamatosan is írhatnék. Nekem kell időnként megálljt parancsolnom. Eljön az a pont, amikor szünetet kell tartanom, hogy eljuttassam a tudást a rászorulókhoz. Szerettem volna, ha belefér az anyag egyetlen könyvbe, hogy az összes választ egyszerre a kezedben tarthasd. De amikor a kiadó felhívott, és elmondta a várható terjedelmet, be kellett látnom, hogy senki nem akar majd ötkilós könyvet olvasni, főleg, ha valaki neurológiai tünetekkel küzd.

Tépelődtem, hogy van-e bármi, amit ki lehet hagyni. Az nem volt kérdéses, hogy a gyógyuláshoz szükséges válaszoknak és protokolloknak maradniuk kell. És mi legyen azokkal a részekkel, amelyekben elmagyarázom, hogy a Gyógyító Médiumként kapott információk képezik a krónikus betegségek számos új – hivatkozások nélkül ismertetett – orvosi magyarázatának alapját, mint például, hogy az Epstein–Barr-vírus okozza a szklerózis multiplexet? Mivel végső soron ez nem rólam szól, az Együttérzés Szelleméhez fordultam. A szándéka egyértelmű volt: ha megmutatom az olvasóknak, hogy például a hosszú-coviddal kapcsolatos felismerések a Gyógyító Médiumtól származnak, az önmagában is gyógyító válasz lehet. Ha az olvasók látják, hogy a világban keringő információk eredetileg a Gyógyító Médium tanításain alapulnak, azzal lehetőséget kapnak a teljes kép – azaz a gyógyuláshoz vezető teljes út – megértésére.

Sokat gondolkodtam, hogyan lehetne lerövidíteni a könyvet. Vannak benne olyan részek, amelyek vitákat fognak szülni. Megéri őket benne hagyni? Ami azt illeti, ha leírod a krónikus betegségek valódi okát, azzal mindig is ki fogod váltani mások ellenkezését. Már évek óta beszélek és írok erről a témáról. A krónikus betegséggel élőkkel az esetek többségében tiszteletlenül bánnak, és a szőnyeg alá seprik a problémáikat. Ez egy láthatatlan jelenség, ami fel sem tűnik, amíg szót nem emelsz a krónikus betegekért, és fel nem feded a szenvedésük valódi okát. A sötétség a hatalmába keríti azokat az embereket, akiknek félreértelmezik a tüneteiket, és nem tudják, hogy merre tartsanak, vagy mi okozza a betegségüket. A sötétség a hatalmába keríti azokat a krónikus betegeket, akik hatástalan gyógymódokkal próbálkoznak, amelyek csak megnehezítik az életüket. Így a válasz az lett, hogy igen: mindennek benne kell maradnia a könyvben.

Ekkor döntöttem úgy, hogy megfogadom a kiadó tanácsát, és az „agyas könyvből” két, egymást kiegészítő kötetet csinálok. Így született meg az Egészséges agyműködés és a Receptek az egészséges agyműködésért. Ezután kidolgoztuk a részleteket. A két könyvet egy időben adjuk ki, hogy az emberek az összes információhoz egyszerre hozzájussanak. Mindkét könyvben helyet kapnak a Gyógyító Médium kulcsfontosságú eszközei – a nehézfém-méregtelenítés, az Agyvédő Shotterápia és tizennégy testre szabható Tisztítókúra –, amelyeket teljes terjedelmükben ismertetünk. Így ha valaki csak egy könyvnek van a birtokában, akkor sem marad le a legfontosabb gyógyító módszerekről.

A Hogyan működik ez a könyv? című következő részben részletesebben is olvashatsz arról, hogy mi szerepel ebben a könyvben, és mit találsz a kiegészítő kötetében. Mindkét könyvet úgy terveztük, hogy önmagukban is megállják a helyüket, hisz mindkettőt színültig töltöttük azonnal hasznosítható tudással. Ahogy a két kötet születésének történetéből láthatod, a legnagyobb védelemben akkor részesülsz, ha mindkettőt elolvasod, amikor időd engedi. Ha adhatok egy tanácsot azzal kapcsolatban, hogy hogyan érdemes ezeket a könyveket olvasni, akkor a következőt javaslom: annyira szerteágazók a bennük található módszeresen elrendezett és felülről jövő információk, hogy miután a könyvek végére értél, érdemes lehet újraolvasni őket, hogy legyen lehetősége a lelkednek és a fizikai agyadnak is befogadni és elraktározni ezt a rengeteg tudást. Ne siess. Ha végeztél, olvasd át mindkét könyvet még egyszer. Minden újraolvasással további fontos tudnivalókra és meglátásokra bukkanhatsz, amelyek korábban fel sem tűntek.

Áldást kívánok az életedre:
Anthony William, a Gyógyító Médium

„Nem veled van a baj. Nem te vagy gyenge. Nem magadnak köszönheted a küszködésed. Nem te hoztad létre, találtad ki vagy vonzottad be a tüneteid vagy az állapotod. Egyáltalán nem a te hibád, hogy eltévedtél és magadra maradtál. De most végre a kezedbe kapod azokat a válaszokat, amelyeket megérdemelsz.”

Anthony William, Gyógyító médium

HOGYAN MŰKÖDIK EZ A KÖNYV?

Ez a könyv túlélési útmutató, amely segít eligazodni az életben.

Az agyad állapota című Első részből megtudhatod, hogy mik a fő okai annak, hogy az agyadnak segítségre van szüksége. Mi történik az agyunkban és az idegrendszerünkben, amitől ma soha nem látott méreteket ölt a küszködés és szenvedés? Mit jelent, hogy az agyunk elektrosztatikus, fémes vagy vírusos, milyen az érzelmi agyunk, mit okoz az agyidegek gyulladása, és mikor beszélhetünk kiégett és tápanyaghiányos, függő vagy savas agyról? Ha megérted, hogy mely tényezők befolyásolják leginkább az agyunkat, és járulnak hozzá a napjainkban járványszerűen terjedő mentális, érzelmi és fizikai szenvedéshez, akkor végre megtalálhatod a gyógyuláshoz vezető utat.

Az Agymosás című Második részben új megvilágításban olvashatsz arról, hogyan védheted meg saját magad és a családod az egészséggel kapcsolatos divatos elméletek csapdáitól és azoktól a makacs mítoszoktól, amelyek csak betegebbé és elveszettebbé tesznek. Miért nem olyan ártalmatlan a „mindent mértékkel” hozzáállás, mint amilyennek hangzik? Miért nem váltják be a hozzájuk fűzött reményeket a mikrodózisú drogok, az alkohol és a koffein? Hogyan lehet tisztán látni a táplálkozási hiedelemrendszerek hatalmas zűrzavarában? Itt minderre választ találsz.

Az Agykárosító anyagok című Harmadik rész azokról a mindennapi életünk részét képező méreganyagokról és problémás összetevőkről tartalmaz fontos tudnivalókat, amelyek a tudtunkon kívül aláássák az agyunk és az idegrendszerünk egészségét. Részletesen megismerheted, hogy hogyan és milyen anyagoknak vagyunk kitéve. Megtudhatod, hogy ezek az agykárosító anyagok hogyan jutnak át a vér-agy gáton, vagy okoznak bajt a szervezet más részén, ami aztán hatással van az agyra is. A könyvnek ez a része teljesen új védelmi vonalat állít a szolgálatodba az egészségedet fenyegető, mindenütt jelen lévő veszélyekkel szemben.

A leigázott agy című Negyedik rész felfedi az igazságot azokkal az érthetetlen és bonyolult állapotokkal kapcsolatban, amelyek napjainkban a legtöbb ember szenvedését okozzák. Bepillantást nyerhetsz a szorongás, a depresszió, az étkezési rendellenességek, az obszesszív-kompulzív zavar (kényszerbetegség, OCD), a bipoláris zavar, az Alzheimer-kór és a demencia hátterébe, hogy minden eddiginél jobban megértsd önmagadat és a szeretteidet.

Hasonló szellemben A fájdalom és szenvedés magyarázata című Ötödik rész is arra kínál válaszokat, hogy mi gördít akadályt oly sok ember elé az életben – ehhez közel száz további tünetre és állapotra nyújt magyarázatot. Amikor valamilyen tünettel vagy betegséggel küzdesz, az nem a te hibád vagy sikertelenséged, és nem is életfogytig tartó ítélet. Árulás áldozata lettél: a világunkban mindenütt jelen lévő káros hatások áldozata. Ha felfedezed a mélyben rejlő okokat, amelyek lehetővé teszik számodra a tünetek enyhítését vagy megelőzését, többé nem kell félelemben vagy legyőzve élned.

Az agyad feltámasztása című Hatodik rész a gyógyulást hozó oázis. Itt megtanulhatod, hogyan kerülj összhangba az agyad és a tested természetes folyamataival, hogy meggyógyítsd és megvédd az agyad és az idegrendszered. Tippeket kapsz arra vonatkozóan, hogy milyen kezdeti lépéseket tehetsz most azonnal az agyad támogatásáért, és megtudhatod, hogy milyen tápanyagokra van valójában szüksége az agyadnak és az idegrendszerednek ahhoz, hogy megerősödjenek és a legjobb formájukat hozzák. Ez a rész kulcsfontosságú háttér-információkat is tartalmaz a tápanyaghiányokról és a vérvérvételi módszerekről. Helyet kapott benne továbbá a Gyógyító Médium új eszköze, az Agyvédő Shotterápia, a bevált és sokak kedvencévé lett Gyógyító Médium nehézfém-méregtelenítés kibővített variációs lehetőségekkel, valamint számos személyre szabható tisztítókúra, amellyel bármely élethelyzetben segítséget nyújthatsz az agyadnak és az idegrendszerednek. Az itt található gyakorlati módszerek és a működésmódjukat felfedő, mélyre ásó magyarázatok birtokában már semmi nem állhat a szabadságod útjába.

(Ha még több eszközt szeretnél kapni a gyógyuláshoz, olvasd el ennek a könyvnek a párját is, a Receptek az egészséges agyműködésért című kötetet. Abban találni fogsz egy Étrend-kiegészítők bibliája című részt az étrend-kiegészítők kiválasztásával és szedésével kapcsolatos aranyszabályokról, kilenc Gyógyító Médium Sokkterápiát, amelyet gyorssegélyként és a szervezeted támogatására használhatsz, valamint pontos adagolási protokollokat több mint háromszáz tünet és állapot kezelésére. Ezenkívül kezedbe kapsz több mint száz gyógyító receptet, részletes magyarázatokat a gyógyulást hátráltató ételekről és étrend-kiegészítőkről, illetve nagy erejű meditációkat és egyéb technikákat, amelyekkel megerősítheted a lelked, és segítheted az agyad gyógyulását.)

Az Agybaj és zűrzavar című Hetedik rész azoknak kínál további olvasnivalót, akik szeretnék megérteni, hogyan jutottunk el idáig. Hogyan férnek össze az orvostudomány lélegzetelállító vívmányai a krónikus betegségek és mentális egészségügyi problémák járványszerű terjedésével? Miben különbözik a Gyógyító Médiumtól származó tudomány más egészségügyi témájú olvasmányaidtól? Hol vannak a hivatkozások? Ezek a fejezetek segítenek tisztán látni az orvosi kérdéseket övező általános zűrzavarban, és rávilágítanak, hogy sosem volt még ennyire igaz a mondás: mind egy hajóban evezünk. Ideje, hogy ismét teret nyerjen az együttérzés.

Végül, ha szeretnél többet megtudni a könyvben szereplő információk forrásáról, a Hetedik rész után A Gyógyító Médium eredete című fejezetben megtalálod a válaszokat. Az itt szereplő tudás nem megbízhatatlan tudományos forrásokból, érdekcsoportoktól, a témában érdekelt orvosi ipari szponzoroktól, félresikerült kutatásokból, lobbistáktól, megvesztegetésből, megrögzött hitrendszerekből, influenszerek alkotta egyéni csoportosulásoktól, egészségügyi szereplők haszonhajhászásából vagy csapdákat rejtő divatos elméletekből származik. Ezek élő szavak, amelyek segítenek felülemelkedni a zűrzavar tengerén.

Az Egészséges agyműködés az egész életed során használható iránymutatást kínál. Ahogy haladsz a könyvben, jegyzetelj a lapszélekre. Jelöld meg azokat a részeket, amelyekre vissza akarsz térni. Érdemes újra és újra elolvasni ezeket az élő szavakat, hogy emlékeztesd magad mind a nagyon gyakorlatias tudnivalókra – például hogy hogyan kerülheted el a különböző agykárosító anyagokat –, mind a legfontosabb tanításokra: Nem te hoztad létre a fájdalmadat. Nem te hoztad létre a tüneteidet. Nem te hoztad létre a betegségedet. A szenvedésünk hátterében nagyon is valódi fizikai okok állnak, amelyeket a gyökerüknél szüntethetünk meg az itt szereplő információk segítségével. Ha tudjuk, hogyan igazodjunk el a világban, akkor kezünkben a gyógyulás kulcsa.

„Az agyunkat és a neurológiai egészségünket fenyegető veszélyekkel szemben a legerősebb fegyver maga az agyunk. Ha arra használjuk az agyunkat, hogy egy lépéssel az orvosi kutatások és a tudomány előtt járjunk, akkor felülemelkedhetünk a krónikus szenvedésen, és visszavehetjük az irányítást az életünk felett.”

Anthony William, Gyógyító médium

„Csak akkor veszed észre, hogy magadra maradtál kiszolgáltatottan, amikor már túl késő. Az is lehet, hogy soha észre sem veszed. A tested elkezdi megadni magát, a májad felmondja a szolgálatot, a veséd tönkremegy, esetleg stroke-od vagy korai szívrohamod lesz, mielőtt még esélyed lenne hozzájutni ahhoz a tudáshoz az agyadról, amire mindig is számítottál, hogy kisegít majd a bajban. Sosem jössz rá, hogy azért került válságba az egészséged, mert az egész tested fizette meg az agy védelmével kapcsolatban tomboló zűrzavar árát. Változtassunk ezen.”

Anthony William, Gyógyító médium

1. FEJEZET

Mentsd meg az agyad

Egész életedben erre készültél. Minden útikönyvet, történetet, tanácsot elolvastál már, és végignézted a közösségi médiában fellelhető összes videót mások útjáról, tudván, hogy egyszer eljön a nap, amikor te is kimész a friss levegőre, hogy magadba szívd a természetet, és elindulj álmaid kirándulására. Nem maradt más hátra, mint bepakolni a hátizsákodba mindent, amire szükséged lehet a nap során.

Térkép és iránytű? Pipa.

Víz? Pipa.

Fehérjeszeletek? Pipa.

Sapka, telefon, napszemüveg, személyi, elsősegélycsomag, tartalék ruhák, egy kis pénz vészhelyzet esetére, a lakás- és kocsikulcsod a túra utánra: mindennek szépen megvan a maga helye a csomagodban.

Tudod, hogy nem lesz könnyű dolgod. Lehet, hogy a források elapadtak a szárazságban, és meredek sziklafalak várnak rád, embert próbáló hágókkal. Hallottál olyanokról, akik megsérültek odafenn, vagy még rosszabbul jártak. Hallottál arról a tragikusan járt túrázóról, aki sohasem tért vissza. Mindezek ellenére biztos vagy benne, hogy minden rendben lesz. Felkészültél, és a fent eléd táruló látvány mindenért kárpótolni fog. Most van itt az idő, hogy nekivágj az útnak, amiről mindig is álmodtál. Útnak indulsz.

A talpad alatt ropog az aljnövényzet, ahogy megteszed az első lépéseket az ösvényen. Moha illata csapja meg az orrod, amikor először mélyen beszívod a levegőt, és az erdő madárdallal üdvözöl. Eleinte nem győzöl betelni az ámulattal. Pontosan olyan, mint amilyennek elképzelted. Érzed, hogy a kezdeti izgalom miatti adrenalinlöket izgatottsággá szelídül.

Annyira elszántan fel szeretnél érni, hogy nem is állsz meg pihenni menet közben. Egyik lábad teszed a másik után, egyik apró kihívást győzöd le a másik után, és ahogy mindegyik kihívás leküzdhetőnek bizonyul, úgy válsz egyre magabiztosabbá. Nem aggódsz az egyre melegebb idő, a kipirult arcod vagy az akadozó lélegzeted miatt, mert tudod, hogy már közeleg egy pihenőhely, ahol feltankolhatsz majd az elemózsiádból, amikor igazán szükséged lesz rá.

Végre elérsz egy sík részre. A fák már megritkultak, és turistajelzést is rég láttál, ezért egy pillanatra megállsz, hogy ránézz a térképre. A baj csak az, hogy egy régi ruhatisztítós blokk kivételével teljesen üres a hátizsákod első zsebe, pedig meg vagy róla győződve, hogy odatetted a térképet és az iránytűt. Biztosan kiestek. Végül is – gondolod – ha mindig felfelé haladok, előbb-utóbb csak odaérek.

Egy kilométernyi bolyongás után belátod, hogy eltévedtél. Térdre rogysz, és minden vágyad egy korty víz, mivel már órák óta csak arra koncentrálsz, hogy elérd az ösvény internetes képekről ismerős pontját. Érzed, hogy egyre jobban melegszik az idő. Az autód hőmérője harminckét fokot mutatott, amikor órákkal ezelőtt elindultál a lenti parkolóból, de biztos vagy benne, hogy még itt a magasban is feljebb kúszott azóta a hőmérséklet. A hátizsákod oldalzsebébe nyúlsz – de az ujjaid nem találják a vizespalackod. Elszorul a torkod. A vizespalackod helyett csak egy rágógumi papírja van ott. Körbeforgatod a hátizsákod, hátha csak máshová csúszott a palack, de most már tisztán látod, hogy akárcsak a térkép, a vizespalack is eltűnt. Pánikolni kezdesz, de aztán megpróbálod megnyugtatni magad pozitív gondolatokkal.

Minden rendben lesz – mondod magadnak, bár az izmaid meg-megrándulnak. Legalább ennivalóm van. De amikor kihúzod annak a rekesznek a cipzárját, az étel sincs ott. A fehérjeszeleteknek egyszerűen nyoma veszett. Nem találsz mást, csak egy gemkapcsot.

Legalább a sapkám megvéd majd a naptól, amíg segítséget hívok – gondolod, de rá kell jönnöd, hogy a sapkád és a telefonod sincs sehol. Helyettük egy toll kupakja és egy három évvel ezelőtti cetli akad a kezedbe, amin mára már teljesen érthetetlen jegyzetek állnak.

Elkezded teljesen feltúrni a hátizsákod, hátha találsz valamit – bármit, ami a segítségedre lehet. Fékeveszetten húzol ki minden egyes cipzárt és pillantasz be minden egyes csücsökbe. Még ki is rázod a zsákod, de így sem találsz benne semmi hasznosat. A napszemüveged, a személyid, az elsősegélycsomag, a tartalék ruhák, de még a pénzed és a kulcsok is eltűntek, hiába készítettél össze mindent olyan nagy gonddal. Csak néhány érme, egy kiürült ajakíres tubus, egy régi kitűző, egy szívószál csomagolása és egy picike használt elem hullik ki a földre. Az egész hátizsákodban semmi nincs, ami kisegítene téged a bajban.

Mit teszel ezután? Vársz itt fenn, ahol alig van bármi fedezék a perzselő nap elől, és reménykedsz, hogy jön majd egy másik turista, aki segít, mielőtt még túl késő lenne? Vagy nekivágsz a visszaútnak? Nem tudod, meddig bírják még a lábaid, és abban sem vagy biztos, hogy egyáltalán visszatalálsz arra az útra, amin jöttél. Tikkadtan és szédelegve arra jutsz, hogy se így, se úgy nincs biztosíték semmire. Lehetetlen döntés előtt állsz. Abban a pillanatban csak azt tudod biztosan, hogy magadra maradtál, és nagy bajban vagy.

Pontosan ilyen a saját hétköznapi túlélésünk története is. Ahogy próbálunk eligazodni az agyunkkal kapcsolatos divatos elméletek csapdái között, és próbáljuk megtalálni a gyógymódot az előbb vagy utóbb kialakuló neurológiai, érzelmi, mentális vagy más agyi tüneteinkre és állapotainkra, ugyanolyan elveszettnek érezhetjük magunkat, mint a vadonban eltévedt turista, aki egyedül maradt a hőségben, kitéve az elemeknek, mindenféle élelem nélkül. Ennyire súlyossá tud válni a helyzet. Ekkora veszélyek fenyegetik az életünket, ha nem ismerjük meg az igazságot arról, hogyan menthetjük meg az agyunkat.

ÜRES VÁLASZOK

Csakúgy, mint a rémálommá vált metaforikus kirándulásban, az életben is könnyű azt gondolni, hogy jól felkészültünk. Vagyunk néhányan, akik tisztában vagyunk a ránk leselkedő valós és ijesztő veszélyekkel, mint az Alzheimer-kór, az agydaganatok vagy a következő pestis, hogy csak néhányat említsek. Éppen ezért teletömjünk a fejünket idegtudományi kutatásokkal, a telomerekkel kapcsolatos genetikai elméletekkel, öregedésgátló módszerekkel, kognitív praktikákkal és a túlzásba vitt cukorra és fehérjehiányra figyelmeztető tanokkal. Felvértezzük magunkat az agyunkkal kapcsolatos tudnivalókkal, mint ahogy az ember térképpel, élelemmel és vízzel vértezi fel magát, és meg vagyunk győződve róla, hogy olyan alapvető egészségügyi tudás birtokába kerültünk ezáltal, amellyel képesek leszünk a legjobbat megadni az agyunk és az elménk számára. Úgy gondoljuk, hogy mindaz, amit megtanultunk, meg fog menteni bennünket. Elhisszük, hogy számíthatunk majd erre a tudásra, amikor megmásszuk a saját hegyeinket – vagyis ahogy haladunk előre az életben az álmaink és a céljaink megvalósítása felé.

Mi történik, amikor tényleg válaszokra lesz szükségünk az agyunkkal, az idegeinkkel vagy a mentális egészségünkkel kapcsolatban? Amikor agyi köddel, depresszióval, deperszonalizációval, szorongással, migrénnel, obszesszív-kompulzív zavarral vagy szédüléssel küzdünk, vagy egy szerettünk teljesen kifordul magából? Kiderül, hogy az agyunk egészségére vonatkozó tudnivalók, amiket abban a reményben szedtünk össze, hogy majd válaszokat nyújtanak, valójában hibás információk, tévedések vagy vakvágányok, esetleg használhatatlan fizetett tanulmányokból, kétes értékű elméletekből, marketingcsapdákból, egészségügyi piramisjátékokból, MLM-rendszerekből, a közösségi médiából vagy podcastekből származó hangzatos, ám semmire nem jó információmorzsák. Ahelyett, hogy a hátizsákunk tele lenne olyan eszközökkel, amelyek visszaadják az erőnket, vagy akár az életünket is megmentik, a magunkkal vitt látszólagos tudás olyan haszontalannak bizonyul, mint egy régi blokk, egy használt elem vagy egy kibogozhatatlan jegyzetekkel teli cetli. Mi pedig ott vagyunk betegen és zavarodottan, az otthonunktól távol, és ahogy a nap égeti a bőrünket, semmink sincs, amire támaszkodhatnánk.

A gyönyörű tájakon át vezető utazás helyett, amilyennek az életünket elképzeltük, kétségbeesetten elindulunk a véget nem érő orvosi vizsgálatok útján, és reménykedünk, hogy közben nem zuhanunk le a szakadékba. Specialistákat, neurológusokat, funkcionális medicinát gyakorló orvosokat és pszichiátereket keresünk fel, hátha megkapjuk tőlük az igazi válaszokat. Ahogy azonban kilépünk egy újabb specialista rendelőjéből, és még mindig szenvedünk a kényszerbetegségtől, a szorongástól, a depressziótól, a fejfájástól, a homályos látástól, a tikkeléstől vagy a görcsöktől, rájövünk, hogy még a szakemberek saját hátizsákjában lévő felszerelés sem jelent nagyobb segítséget, mint néhány régi rágópapír vagy tollkupak.

MIELŐTT TÚL KÉSŐ LENNE

Az agyunk egészségével kapcsolatos „tudás” gyakran olyan, mint egy délibáb. Az idegtudomány állításai olyan meggyőzők és megfoghatatlanok lehetnek, hogy egészen addig nem veszed észre, hogy hamis reményeket tápláltak benned, amíg már túl késő nem lesz. Az aggyal kapcsolatban elérhető információk teljesen megalapozottnak és megbízhatónak – már-már megkérdőjelezhetetlennek – tűnnek, pedig a valóságban nem azok. Úgy érezhetjük, hogy a tudomány feltérképezte az agy működését. Azt gondolhatjuk, hogy az egészségügyi szakemberek átlátják az összefüggéseket. Az agyról szóló tudás hitelesnek, igaznak és haladó szelleműnek tűnik, pedig valójában szemernyit sem segít a krónikus betegeken. Amikor az egészségügyi szakemberek elkezdik felhasználni hivatkozás nélkül a Gyógyító Médiumtól származó információkat (például hogy a toxikus nehézfémek szorongást okoznak), és így az igazság morzsái bekerülnek a neurológiai diskurzusba, akkor pedig eltorzítják vagy kiforgatják az igazságot, mert hamis állításokat kevernek bele, olykor tudtukon kívül. Így hiába ígérnek ezek a szakemberek mentőövet az agyunknak, továbbra sem jutunk valódi segítséghez. A remény, hogy megmentenek bennünket, mindvégig illúzió marad.

Csak akkor jössz rá, hogy milyen keveset is tudunk az agyról, amikor magad is megtapasztalsz valamilyen neurológiai tünetet, mentális vagy érzelmi kihívást, vagy az agyadat érintő más problémát. Csak ekkor hull le a lepel a hamis információkról, a tévutakról és a szemfényvesztésről. Az agyvédő tippek, trükkök és trendek valójában csak azoknak valók, akik nem szenvednek semmilyen agyi szövődménytől, betegségtől vagy panasztól. Amikor már szenvedsz, akkor ez világossá válik. Akkor rájössz, hogy eltévedtél, a hátizsákod pedig üres – ráadásul mindvégig az volt. Akkor észreveszed, hogy mindvégig délibábot kergettél.

Megtévesztők azok az agyi egészséggel kapcsolatos tanácsok, amelyek a majdnem teljesen egészséges embereket vagy a simán csak egészségesebb életmódra törekvőket célozzák. Ez mindig is így volt. Amikor valaki megosztja a közösségi médiában, hogyan sikerült egy trendi módszerrel megoldania a tiédhez látszólag hasonló egészségügyi problémáját, nem tudhatod, hogy a világ másik felén élő ember tényleg beteg volt-e. Az sosem derül ki a képernyőn keresztül, hogy ő valójában sosem szenvedett úgy, mint te.

Ha megismered, hogy mi az, ami igazán segít, akkor különbséget tudsz tenni a küzdelmek nélkül élőknek szánt divatos tanácsok és az olyan használható, esetenként életmentő tudás között, amely segítséget jelent azoknak, akiknek az életminőségét tönkreteszi az agyuk állapota. Van köztük, aki agyi ködtől szenved, amin nem segít (sőt, ront) egy kis koffein vagy egy kellemes kiruccanás a kedvenc boltjába vagy éttermébe; mások nagyon lelassulnak az agyi kimerültségtől; megint mások változatos neurológiai tüneteket tapasztalnak, amelyek folyamatosan emlékeztetik őket arra, hogy valami nincs rendjén; és olyan is van, akinél a kezdetben egyes szintű enyhe szorongás vagy szomorúság formáját öltő depresszió az életét megnyomorító tízes súlyossági szintig fokozódik.

Az agyunk védelmére vonatkozó félrevezető tippek, trükkök, trendek, iránymutatások és látszólag szakértői tanácsok eredményeként évtizedek telnek el, és generációk váltják egymást, miközben mi még mindig nem a megfelelő lépéseket tesszük az egészségünkért. A történelem ismétli önmagát, a divatirányzatok újra és újra visszatérnek, és ötévente mindig vannak új emberek, akik elég rosszul érzik magukat ahhoz, hogy megfogadják az agyukkal kapcsolatos okosnak tűnő tanácsokat. Rengeteg trendi, újrahasznosított tipp vesz körbe mindenkit karnyújtásnyi közelségben. Manapság akárhová nézel, mindenhol lesz, aki az agy szakértőjének tartja magát. Mintha minden orvos idegtudományi specialista lenne. És szinte minden, amit az agyunk egészsége érdekében kínálnak, éppen az ellenkezője annak, amire az agyunknak szüksége lenne. Mindenki próbál azzal hitegetni, hogy az általa árult termék jót tesz az agynak, de az igazság az, hogy szinte az összes ilyen megoldás az agyunk ellen dolgozik.

Az embereket sújtó tünetek és állapotok rég meghaladták az orvosi kutatások és a tudomány korlátait. Több a világon a szenvedés annál, mint amivel az orvosi ipar lépést tud tartani. A betegségek mindig is egy lépéssel az orvosi kutatások és a tudomány előtt jártak. Léteznek olyan agyi betegségek, amelyeket nem is agyi betegségeknek tekintenek, mert az orvosi kutatások és a tudomány még nem tart ott. Vannak olyan tünetek és állapotok, amelyekről még a legjobb neurológus sem tudja, hogy az aggyal állnak összefüggésben. Mostanra a neurológiai és agyi tünetek új szintre emelkedtek, meghaladva az orvostudomány és a kutatások elavult elképzeléseit arról, hogy egyáltalán mit nevezünk betegségnek vagy tünetnek. Erről persze nem értesülünk, mert az orvosi ipar igyekszik fenntartani a jó hírnevét és a magáról kialakított képet. Az agyunk kapcsán elhangzó összes tanács haladó szelleműnek tűnik, amíg ténylegesen szükségünk nem lesz rájuk – ekkor ugyanis kiderül, hogy valójában fabatkát sem érnek.

Olyan ez, mint a hegyi kirándulásnál: csak akkor veszed észre, hogy magadra maradtál kiszolgáltatottan, amikor már túl késő. Az is lehet, hogy soha észre sem veszed. A tested elkezdi megadni magát, a májad felmondja a szolgálatot, a veséd tönkremegy, esetleg stroke-od vagy korai szívrohamod lesz, mielőtt még esélyed lenne hozzájutni ahhoz a tudáshoz az agyadról, amire mindig is számítottál, hogy kisegít majd a bajban. Sosem jössz rá, hogy azért került válságba az egészséged, mert az egész tested fizette meg az agy védelmével kapcsolatban tomboló zűrzavar árát. Változtassunk ezen.

MENTSD MEG AZ AGYAD, HOGY MEGMENTSD AZ ÉLETED

Mi lakik bennünk, ami miatt meg akarjuk menteni a világot? Mi van a belsőnkben, amitől nem szeretjük látni mások szenvedését, vagy ahogy valami eltűnik a föld színéről? Mi visz minket arra, hogy megmentsük a fákat? Miért nem vágjuk ki a hatalmas, vén tölgyfák utolsó példányait? Miért fontos számunkra, hogy megóvjuk őket? És miért akarjuk tisztán tartani az óceánokat? Mit számít, hogy egy kutya halad át az úttesten – miért lassítunk le? Miért akarjuk megelőzni az állatfajok kihalását? Miért nem szeretnénk elveszteni a bolygónkat benépesítő élőlényeket?

Valahol mélyen van bennünk egy vágy a dolgok megmentésére. Ha találunk egy fészkéből kiesett madárfiókát, mi az első gondolatunk? Mit tegyek? Hogyan gondoskodjak róla? Szerezzek egy csepegtetőt, hogy meg tudjam itatni? Még ha az adott pillanatban nincs lehetőségünk ezek közül egyikre sem, akkor is ott van bennünk a gondoskodás szándéka és a féltés. Részben ösztönös, hogy semmit sem szeretünk pusztulni látni, vagy hagyni kárba veszni, legyen szó a kertünkben lévő bokorról, egy kő alatt talált lárváról vagy akár egy cipősdobozról. Hányszor hallottad már emberektől, hogy „még jó lehet valamire”? Szinte bármiről úgy gondoljuk, hogy érdemes lehet eltenni.

– Megmaradt a szendvicsem fele – mondja egy barátod.

– Tedd el későbbre – válaszolod.

Bárcsak tudnánk, hogyan menthetjük meg az agyunkat – hiszen ez a fő erőforrásunk, aminek a segítségével a körülöttünk lévő világot is megmenthetjük. Az agy védelme a szervezetünk egyik fő célja. A máj azért végzi szüntelenül szűrő és semlegesítő munkáját, hogy megvédje az agyat. Az immunrendszer azért összpontosít a méreganyagok és a kórokozók bekebelezésére, hogy azok ne juthassanak el az agyba. A mellékvesék azért bocsátják ki az adrenalin speciális keverékeit, hogy üzemanyagot biztosítsanak az agynak és a testnek az extrém stresszhelyzetek, nehézségek vagy veszteségek túléléséhez, és így megakadályozzák, hogy ezek a válságok további bajt okozzanak. Ez azt jelenti, hogy ugyanúgy, ahogy belső ösztön hajt bennünket a madárfiókák megmentésére, a testünk sem szeretné, hogy az agyunk madárfiókaként kiessen a fészkéből és károsodást szenvedjen. A testünk nem szeretné, hogy az agyunk elsorvadjon, lerobbanjon vagy veszélybe kerüljön. A szervezetünk nagyon sokféleképpen tesz azért, hogy védelmezze az agyunkat. Ha az agyunk egészséges, akkor képesek vagyunk gondoskodni a testünkről, és támogatni ezeket a működésmódokat. Ha azonban az agyunk romlásnak indul, akkor többé nem leszünk képesek vigyázni sem magunkra, sem a világ többi részére.

Az emberek többsége úgy éli le az életét, hogy nincsen kapcsolatban az agya és a teste szükségleteivel. Ennek az az oka, hogy nincsenek is tisztában azzal, hogy mire lenne valójában szüksége az agyuknak és a testüknek. Tudjuk, hogy mik a feladataink, hogy másoknak mire van szüksége, még azt is, hogy mire van szüksége egy mókuskölyöknek vagy egy fészkéből kiesett madárfiókának. Átlátjuk, hogy mi kell a fáknak, az óceánnak és a bolygónak. Amikor azonban arról a mindennapi küldetésünkről van szó, hogy gondoskodjunk a fizikai agyunk és a testünk szükségleteiről, a bennünk lakozó védelmi ösztön manipuláció áldozatává válik. Még azok sem vigyáznak az agyukra, akik sok figyelmet szentelnek a jóllétüknek – sőt, olykor egyenesen ártanak önmaguknak anélkül, hogy tudomásuk lenne róla.

Meg kell védenünk magunkat. Ha az egészségünkről van szó, nem bízhatunk vakon abban, hogy a tanácsokat osztogatókat nem manipulálták, és nem váltak agymosás áldozataivá. Még csak azt sem feltételezhetjük, hogy mindenki jó szándékkal kínálja a tanácsait. Vannak, akikben működik a világ megmentését diktáló ösztön, míg másokban nem. Be kell vallanom, hogy nem mindenkit hajt ez az erő – nem mindenki őrizte meg ezt az ösztönét. Mindnyájan tisztában vagyunk vele, hogy vannak a világon rossz emberek, akik egyáltalán nem érdekeltek abban, hogy megvédjenek bennünket vagy az agyunkat. Csak azon mesterkednek, hogyan tudnának ártani nekünk és az agyunknak. Vannak emberek, akiktől csak elutasítást, megszégyenítést, semmibe vételt vagy árulást kapunk. A világ kegyetlen hely lehet, és a kegyetlenség az agyból ered, nem a szívből. Megérdemeljük, hogy ezt tisztán lássuk, és ennek fényében vigyázni tudjunk magunkra és a szeretteinkre.

Az ösztön már bennünk van, hogy megmentsük a legnagyobb értéket, az életet. A májunk, az immunrendszerünk és a mellékveséink mind attól az erőtől indíttatva dolgoznak, hogy megmentsék legfőbb kincsünket, az agyunkat. A kulcs abban rejlik, hogy észrevegyük azt a rengeteg téves információt, amit kapunk, irányt tudjunk váltani, és elkezdjünk mi is a szervezetünk küldetésével összhangban cselekedni. A családunk, egy kisállat vagy a világ óceánjainak megmentése mellett meg kell próbálnunk az agyunkat is megmenteni. Hiszen ha nem működünk együtt a szervezetünkkel az agyunk védelme érdekében, akkor arra sem lesz lehetőségünk, hogy megmentsük azt a sok-sok életet, amit szeretnénk – köztük a magunkét sem.

AZ AGYAD RÁD VÁR

Egyformán fontos, hogy kibogozzuk, melyek azok a téves információk, amelyeket nem érdemes megjegyeznünk, hanem el kell engednünk a fülünk mellett, és mi az, amit nem vettünk komolyan, pedig igazi bölcsességet kínál. Mivel folyton csak rohanunk, túlterheltek vagyunk, és a társadalmunk is arra van berendezkedve, hogy mindenki kedve szerint válogasson a lehetőségek széles tárházából, előfordul, hogy pont a legértékesebb tudást lökjük el magunktól. Megeshet, hogy a leghasznosabb tanácsot figyelmen kívül hagyjuk, miközben a teljességgel meddő iránymutatást megfogadjuk.

Semelyikünk sem akar lemaradni arról a tudásról, hogy mi az, ami tényleg megmenthet bennünket. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy lemaradjunk róla. Ezért fontos a tisztánlátás, hiszen csak így hozhatjuk meg az egészségünk szempontjából legjobb döntéseket.

Függetlenül attól, hogy milyen a háttered, és mit gondolsz a világról, ennek a könyvnek az a célja, hogy megmutassa neked a gyógyulás útját. Ez a könyv megtanít megvédeni az életed és megmenteni az agyad, hogy a lehető legteljesebb és legkielégítőbb életet élhesd.

Az agyad sokkal komolyabb gyógyulásra képes, mint amit a kutatók és a tudomány mai állása feltételez. Az agyad arra vár, hogy ráébredj az igazi szükségleteire, és eltávolítsd azokat az ipari eredetű kórokozókat és méreganyagokat, amelyek oda tolakodtak. Az agyad arra vár, hogy megismerd azokat az információkat, amelyek felette állnak a túlnyomórészt korrupt orvosi iparnak. Annak az iparágnak, amely az agyad tudatlanságban és betegségben tartásából húz hasznot. Mindeközben azok az iparágak is védelmet élveznek, amelyek felelősek a kialakult helyzetért, és engedik, hogy káros anyagok kerüljenek az agyadba és ott betegséget okozzanak. Az agyunkat és a testünket világszerte megmérgező iparágaknak nincsen lelke. Az agyadnak viszont van – ez pedig azt jelenti, hogy semmi sem lehetetlen, ha a gyógyulásodról és az életed megmentéséről van szó.

AZ ERŐ A KEZEDBEN VAN

Többé nem vagy elveszve. Nem kell attól tartanod, hogy magadra maradsz a vadonban, és cserben hagynak azok az elméletek és vélekedések, amelyeket útközben összeszedtél, hogy majd támaszkodhass rájuk a szükség idején. Ahogy az agyat érintő krónikus betegségek száma exponenciálisan növekszik – gyorsabban, mint a történelem során valaha –, felvértezheted magad a védekezéshez szükséges tudással, hogy ki tudj törni a neurológiai tünetek, állapotok és betegségek sokaságából. Megnyugodhatsz, hogy nem válik belőled is statisztikai adat a közeljövőben.

Az itt olvasható szavakon keresztül egy gyógyító mozgalom részévé válsz – csatlakozol ahhoz a világszerte több millió embert számláló közösséghez, amely a Gyógyító Médium tudására építve dolgozik az élete visszaszerzésén. A túlélésedhez vezető kézikönyvet tartod a kezedben, amelyből megtudhatod, hogy mi volt mindeddig a baj, és hogyan függetlenítheted magad ezektől a tényezőktől. A felszabadulásod, a gyógyulásod és a győzelmed történetét tartod a kezedben. Ezek az élő szavak most már mindig itt lesznek neked, egész hátralevő életed során.

A te kezedben van ennek a mozgalomnak az ereje. A gyógyulásod története pedig egyben annak a története is, hogyan mented meg mások életét. Ha megmented magad, hitelesen fogsz tudni irányt mutatni a gyermekeid, a családod, a barátaid és mindenki más számára is, aki hallja a történeted. Még ha sosem derül is ki, hány embernek segítettél, tudd, hogy a gyógyulásodnak óriási jelentősége van.

Az agyunkat és a neurológiai egészségünket fenyegető veszélyekkel szemben a legerősebb fegyver maga az agyunk. Ha arra használjuk az agyunkat, hogy egy lépéssel az orvosi kutatások és a tudomány előtt járjunk, akkor felülemelkedhetünk a krónikus szenvedésen, és visszavehetjük az irányítást az életünk felett.

2. FEJEZET

A zajos agy

Amikor az agyról beszélünk, többnyire egyszerűen úgy hivatkozunk rá, hogy „az agy”. Úgy gondolunk rá, mint egy különálló, gömb alakú szervre. Hétköznapi életünk során folyton így beszélünk róla: „Nem fog az agyam”, „Lyukas az agyad?”, „Te teljesen agyament vagy?”, „Kihagy az agyam”, „Lefagyott az agyam”, „Hogy te mekkora agy vagy!”, „Van egyáltalán neked agyad?” Elveszítjük a kapcsolatot az agyunkkal. Úgy tekintünk rá, mintha egyetlen elszigetelt egységként működne.

Van, hogy még ennél is távolabb kerülünk tőle, és már csak azt mondjuk az agyunkra, hogy „a fejünk”. Ha valaki érzelmi vagy fizikai nehézségekkel küzd, azt kérdezzük tőle, hogy „Miért fő a fejed?” vagy „Hogy van a fejed?”.

Pedig valójában azt kellene kérdeznünk: „Hogy vannak ma a neuronjaid?” Ha így beszélnénk a fejünkről és az agyunkról, másként gondolkodnánk arról is, hogy mi zajlik bennük. Ahelyett, hogy egyetlen különálló szürkeállomány-kötegként tekintenénk az agyunkra, jobban tennénk, ha a neuronok csoportjaként gondolnánk rá. Mert az igazság az, hogy az agyunk összetett szerv, amely több milliárd neuront tartalmaz. Még ha egyetlen neuronként hivatkoznánk rá, akkor is közelebb járnánk ahhoz, hogyan védhetjük meg az agyunkat, és jobban megértenénk, hogy mitől romlik el.

Persze ha valakitől megkérdeznéd, hogy vannak a neuronjai, valószínűleg azt válaszolná: „Milyen neuronokról beszélsz? Egyszerűen csak fáj a fejem.” Ez azért van, mert nem tanítottak meg bennünket odafigyelni a neuronjainkra és a központi idegrendszerünkre. Ha bárki megtanított volna erre, akkor tisztában lennénk azzal, hogy az egészségügyi problémáinkat nagyon gyakran a neuronjaink szintjén fellépő gondok okozzák.

Ez jelenthet tápanyaghiányt vagy más kritikus fontosságú anyagok hiányát; toxikus nehézfémek, más szennyezőanyagok, illetve vírusokból származó méreganyagok miatti szennyeződést; vagy a neuronok károsodását, amelynek hátterében az „üss vagy fuss” reakció, érzelmi sérülések hatására keletkező elektromos hő vagy nagy mennyiségű adrenalin áll.

Amikor valaki pszichiáterhez vagy pszichológushoz fordul érzelmi vagy mentális támogatásért, a neuron az utolsó dolog, ami akár a szakembernek, akár a segítségre szoruló laikusnak eszébe jut. Pedig teljes mértékben a neuronok felelősek azért, hogy az illetőnek támogatásra van szüksége. Ebben az esetben is többet érne, ha az agyra nem egyszerűen úgy tekintenének, mint „az agy”, hanem a neuronok csoportjaként vagy akár csak egyetlen neuronként. Az esetek többségében ugyanis az agy rejtélyes szónak tűnik. Távol tart bennünket magában az agyban fellépő problémáktól. Megakadályoz abban, hogy a dolgok mélyére ássunk.

Ismert tény, hogy az agy több száz különböző módon károsodhat fizikailag, ezeket mégis mind egybemossuk „agykárosodás” címszó alatt. És akkor még nem is beszéltünk az érzelmi vagy mentális bántalmazásból vagy traumákból eredő agykárosodásról, illetve az érzelmileg megterhelő életesemények hatásairól. Az idegtudomány még csak most kezdi nagyon alapszinten felismerni mindezt, és egyelőre alig ért belőle valamit. De még ha lenne is elérhető magyarázat az agykárosodás összes formájára, az emberek akkor sem szeretnének túlságosan elmerülni abban, hogy mi is történik az agyuk belsejében. Gyakran inkább nem bolygatjuk az ilyesmit, vagy nem tartjuk fontosnak, hogy foglalkozzunk vele. Emiatt aztán nem ismerjük fel, hogy valójában mi okozza a gondot, hogyan gyógyíthatjuk meg az agyunkat, vagy hogyan védhetjük meg, mielőtt még utolérné a baj.

Vannak a világban olyanok, akiknek az a titkos céljuk, hogy ne kerüljünk kapcsolatba az agyunkkal és az agyunkban zajló történésekkel. Olyan korban élünk, amikor az agymosás soha nem látott méreteket ölt. A különböző iparágaknak az az érdekük, hogy ne tudjuk meg, valójában mi is történik az agyunkban. Ha a fejünkre mutatunk, és azt mondjuk, hogy valami baj van vele, azzal óriási örömöt okozunk az iparnak. Hiszen ha ennél többet értenénk, akkor közelebb kerülnénk az ipari gaztettekkel kapcsolatos igazság felfedéséhez mind a gyógyászat világában, mind más ágazatokban. A rejtett orvosi iparnak (amely az orvosaid és az egészségügyi közösség által sem ismert, láthatatlan egészségügyi tömörülés) az a legjobb, ha a publikus orvosi ipar (vagyis a mindnyájunk számára ismerős egészségügyi intézményrendszer) szakembereit sötétségben tartja, ugyanúgy, ahogy az agyi problémáktól szenvedő embereket is szereti sötétségben tartani. Így biztos távolságban maradunk attól, hogy mi történik igazából, és milyen okok állnak a háttérben.

Ha rájössz először arra, hogy az állapotod vagy a tüneteid az agyadhoz kapcsolódnak, majd megérted, hogy hogyan függenek össze az idegrendszered többi részével, akkor kritikus fontosságú és ritkán elhangzó információk birtokába kerülsz az egészségeddel kapcsolatban. Ha elkezdesz az agyadról a neuronok csoportjaként gondolkodni, akkor nagyobb eséllyel fogsz megoldást találni az agyi tüneteidre és állapotodra, többet tehetsz az agyad gyógyulásáért, és minden szinten közelebbi kapcsolatba kerülhetsz az agyaddal.

A NEURONOK HÁLÓZATA

Ha az agyadról van szó, a neuronok felelősek gyakorlatilag mindenért. Az agyaddal összefüggő tünetekből és állapotokból való gyógyuláshoz elengedhetetlen, hogy megértsd az agyadat felépítő neuronokat – még akkor is, ha hagyományosan nem is számít agyi tünetnek vagy állapotnak az, amitől szenvedsz.

A neuronok (az idegszövet egyik típusa{1}) kommunikációs eszközt jelentenek az idegrendszered számára, amelyek segítségével üzeneteket tud küldeni és fogadni. A neuronok feladata a bemenő és kimenő információk továbbítása.

A neuronok az agyad írnokai. Gondolj rájuk úgy, mintha több milliárd parányi emberke élne az agyadban, akik mind ülnek a számítógépük előtt, hogy lefordítsák a füleden, a szemeden és más érzékszerveiden (például szagláson, ízlelésen vagy tapintáson) keresztül beérkező információkat, és megpróbálják őket kibogozni. A neuronírnokok feladata, hogy értelmezzék a tapasztalataidat, majd továbbadják őket az agyadban lévő következő parányi neuronemberkének. Jó esetben (a) az információ akadálytalanul eljut a következő írnokhoz (neuronhoz), (b) a következő írnok (neuron) pedig fogja a dekódolt információt, megőrzi azt sértetlenül, esetleg hozzáad valamilyen hatékony és pontos kiegészítést, majd előkészíti, hogy továbbadja az agyadban lévő következő parányi emberkének (neuronnak).

Úgy is elképzelheted az agyad, mint egy pici kis űrhajót, amely keresztülszeli az univerzumot. A neuronjaid millió apró űrlényként utaznak ebben az űrhajóban, és mind kommunikálnak egymással. Van az űrhajón egy magasabb rendű lény is, aki mindezt szemmel tartja – ez a lelked.

A neuronjaid nem csak az érzékszervi benyomásokat dekódolják és továbbítják. A testi folyamataidra vonatkozó információkat is ők dolgozzák fel. A neuronok a tested minden egyes funkciójában részt vesznek, és a neuronjaid egészségétől függ, hogy mennyire érzed jól magad testileg és szellemileg. A neuronok tehát a mentális működésedben és az egészségi állapotodban egyaránt szerepet játszanak. Ha agyi tüneteket tapasztalsz – még ha azok egészen enyhék is, például mérsékelt kimerültség vagy enyhe agyi köd –, akkor annak az igazi oka az, hogy a neuronok nem tudják megfelelően továbbítani az információkat a következő neuroncsoportnak. Valami megnehezíti az elektromos jelátvitelt. Valami elzárja vagy máshogyan akadályozza a szinapszisok közötti pályát, így a neuronok által küldött elektromos impulzusok nem érik el – vagy nem a megfelelő formában érik el – a megcélzott neuronokat.

Ez történik a hétköznapi életben, amikor mesélsz valakinek valamiről, és a végén kiderül, hogy a másik mindvégig teljesen félreértette, hogy miről van szó. A neuronokat érintő bármilyen zavar az általuk feldolgozott információk módosulásához vezethet, ami hatással van az adott illető koncentrációs képességére, szövegértésére, és megnehezíti egy beszélgetés vagy történet során elhangzó információk megfelelő befogadását. Az ilyen ember aztán lehet, hogy már teljesen más verzióban adja tovább az eredeti történetet. Így torzulnak el a pletykák, és válnak az értesülések egyszerű szóbeszéddé. Ahogy az egyik ember továbbadja a történetet a másiknak, és az áthalad mindegyikük szennyezett, akadályozott, eltömődött vagy megfogyatkozott neuronjain, úgy változik a történet is.

A SZÉTSZÓRT AGY

Ahogy az elektromos jel továbbhalad a károsodott neuronrendszeren, előfordulhat, hogy meggyengül, vagyis az agy csökkent kapacitással továbbítja. Lehet, hogy a neuronok egyik csoportja még maximális töltéssel kapja meg az elektromos impulzust, de már ahogy értelmezi és regisztrálja az információkkal teli jelet, majd a szinapszisokon át elküldi a neuronok következő csoportjának, azzal gyengül az impulzus. Ha pedig az elektromos jel gyengül, akkor az általa szállított információ torzulhat vagy megváltozhat.

Az elektromos jelben fellelhető információ rejtélyes jelenség, amelyet még nem ért az emberiség. Az igazság az, hogy az agyunk nem egyszerűen elektromosságot továbbít. Valójában információt továbbít az elektromos jelen keresztül, kicsit úgy, mint ahogy napjaink technológiai eszközei is működnek. A gondolataink nem egyszerűen a neuronjainkban és a gliasejtjeinkben (az agyszövetben{2}) található képződmények, amelyek ott is maradnak. A gondolatokat továbbítani is lehet a neuronokból kilépő elektromos jel segítségével. Az elektromos jel elképesztő mennyiségű információt képes szállítani – vagyis az agyunkat nem egyszerűen töltés alatt álló vezetékek hálózzák be.

Az agyunkban továbbított elektromosság még olyan információkat is szállíthat, amelyeket nem akarunk vagy nem tudunk felhasználni. Ott vannak ezek is az elektromos jelben, de hagyjuk őket elsikkadni, mert az információ egy másik szegmensére koncentrálunk. Ahogy próbálunk valakinek elmondani valamit az elektromos jellel kapott információkból, ugyanabból az elektromos jelből származó más információkat kihagyunk. Van, amikor érezzük, hogy valami mást is akartunk még mondani, de azt már nem tudjuk, hogy mit, mert addigra már nem férünk hozzá a gondolathoz. Lehet, hogy megkérdezik tőlünk:

– Nem akartál még valami mást is mondani?

– De, csak úgy el voltam foglalva más gondolatokkal, hogy már nem emlékszem, mit – feleljük.

Ilyenkor nem emlékezetkiesésünk van, hanem az történik, hogy valamilyen információ továbbhalad az agyunk elektromos hálózatában, mielőtt még tudomást vehetnénk róla.

A károsodott neuronok megváltoztathatják a gondolatokat, és hatással lehetnek az információk befogadására. Ez azért van, mert a neuronok károsodása következtében az elektromos jel módosul, átrendeződik, majd hibásan rendeződik vissza. Ahogy ez az elektromosság keresztülhalad a szinapszisokon a neuronok egy másik csoportja felé, az általa szállított információk összekuszálódhatnak, mielőtt még elérnék a neuronok új csoportját. És ha ebben az új csoportban is vannak károsodott, akadályozott vagy sérült neuronok, akkor az elektromos jelben található információk ismét átrendeződnek, amikor elhagyják a csoportot. Mire az információk útnak indulnak egy következő neuroncsoport irányába, már módosultak. Így tehát nemcsak az agyszövet felelős a gondolataink tárolásáért, illetve az érzéseink és a fizikai működésünk szabályozásáért. Maga az elektromosság is szerepet játszik a gondolatok és a fizikai folyamatok irányításában.

A neuronok egyik feladata, hogy eljuttassák az információkat az agy több milliárd gliasejtjéhez, amelyek tárolják és rendszerezik az információkat. Ha a gliasejtek eltömődnek, szennyeződnek, telítődnek, eltorzulnak vagy különböző méreganyagok következtében akár mutálódnak is, akkor sérül a neuron- és a gliasejtrendszer közötti kapcsolat, és hiba lép fel a működésében. Előfordulhat, hogy a gliasejtek többé már nem lesznek képesek az információk megfelelő tárolására.

Vannak az agyban olyan neuronok, amelyek képesek ellenőrizni az új információkat, és össze tudják hasonlítani őket a régebbi információkkal. Egészséges állapotukban ezeknek a neuronoknak korlátlan hozzáférésük van a gliasejtek tárhelyéhez, vagyis a múltból – akár még a neuronok károsodása előttről – származó régi információk kötegeihez. Az ilyen neuronok elektromos hullámokat bocsátanak ki, amelyek begyűjtik a gliasejtektől az információkat, majd az információkkal megrakodott elektromos jel visszatér a neuronokhoz.

Ha azonban az elektromos jel károsodott neuronba ütközik, apró, napkitörésre emlékeztető robbanásokat eredményez a neuron felszínén. Ezek a kitörések behatolnak a környező agyszövetbe és gliasejtekbe, ott magukba gyűjtenek néhány információmorzsát, majd elvesztik erejüket, és visszatérnek a szétzilált információkkal a neuronba, amely megpróbálja összehasonlítani és visszarendezni az információkat. Mivel károsodás vagy más nehezítő tényező miatt a neuron már eleve akadályoztatva van, csak korlátozottan tudja összerakni a szétszóródott információkat. Így összekuszált információk haladnak tovább az egyik károsodott neuronból a másikba.

A neuronjaink károsodása miatt átrendeződő információk miatt fordulhat elő, hogy olykor ugyanazt az eseményt egészen különböző módokon tapasztaljuk meg. Lehet, hogy a végén nem mindenki adja vissza pontosan, hogy mi is történt. Tételezzük fel, hogy egy tó partján kempingezel a barátaiddal, és egy villogó fény halad keresztül az égen. Az egyik barátod azt mondhatja:

– Ott voltam, szentjánosbogár volt.

Másvalaki erre azt felelheti:

– Én is ott voltam. Hullócsillag volt.

Megint más szerint egy távoli teherautó fényszóróját láttátok.

A neuronok működési nehézségeinek ilyen szintű ismerete alapján mondom, hogy amikor valakinek a hogyléte felől érdeklődünk, akkor valójában a következő kérdéseket kellene feltennünk: „Mi újság az agyad elektromos jeleivel? Nagyon össze vannak kuszálódva? Hogy vannak ma a neuronjaid? Sikerült néhánynak regenerálódnia az éjszaka folyamán? Nem melegedtek fel túlságosan a gliasejtjeid? Mennyire telítődtek ma méreganyagokkal a neuronjaid?” Ha ezen a szinten kommunikálnánk az agyunkról, az gyökeresen megváltoztatná az egészségi állapotunkról és a jóllétünkről alkotott képünket.

A ZAJ ÉRTELMEZÉSE

Ha egy neuron szennyeződik valamilyen toxikus anyaggal, vagy bármilyen sérülés vagy károsodás miatt nem tudja ellátni a feladatát, akkor a neuronon áthaladó elektromos impulzusok által szállított információk is tükrözni fogják ezt a szennyeződést vagy károsodást. Ezzel együtt a neuronok képesek adaptálódni és kompenzálni egymás működését. Így ha a neuronok egyik csoportja szennyeződött, és nem tud megfelelően működni, más neuronok megpróbálják átvenni a terhelést, ameddig csak bírják.

Amikor az elektromos jelen keresztül információ jut a neuronok egy szennyeződött csoportjától egy egészséges csoporthoz, az egészséges neuronok képesek értelmezni az információt és átrendezni az aktuális szerkezetét, hogy hatékonyabban, nagyobb kapacitással és pontosabban tudják továbbítani. Olyan ez, mintha az egészséges neuronoknak le kellene fordítaniuk a bejövő információt a legjobb tudásuk szerint: a használható részeket megtartva meg kell próbálniuk újjáépíteni az üzenetet, amely gyakorlatilag elveszett az előző, szennyeződött neuronok csoportján való áthaladáskor. Ezért fordul elő, hogy időnként látod az emberek arcán a küzdelmet, ahogy próbálnak fókuszálni, hogy el tudjanak mondani valamilyen információt.

A károsodott vagy szennyeződött neuronokból érkező elektromos jel tulajdonképpen egy zajból álló üzenetet szállít. Ez visszavisz minket ahhoz a hasonlathoz, hogy a neuronok olyanok, mintha parányi írnokok lennének. Képzeld el, hogy a neuronírnokok ott ülnek, fejükön az icipici fejhallgatójukkal, és minden erejüket megfeszítve próbálják kihallani a zajból az üzenetet, hogy jól le tudják jegyezni és továbbítani. A nagy zajban elrejtve ott vannak az információ töredékei, amelyeket értelmezniük kell, és össze kell rakniuk legjobb tudásuk szerint. Ezeknek az egészséges neuronoknak kell kijavítani a károsodott neuronok hibáit, amelyek következtében torzítva került be az információ az elektromos jelbe.

Ahogy azonban az idő múlásával egyre több és több neuron károsodik és szennyeződik, ez a fajta kompenzációs képesség már nem lesz elegendő. Eljutunk oda, hogy már kevesebb az egészséges neuronunk, amely el tudja látni az értelmezés és a visszarendezés feladatát. Idővel megjelennek a tünetek. Koncentrációs problémák, depresszió, szorongás, emlékezetvesztés vagy érzelmi zavarok alakulhatnak ki, hogy csak néhányat említsek. Fizikai tünetek is kialakulhatnak, például végtaggyengeség, mozgásszervi fájdalmak, migrén és látásproblémák. A neuronok károsodása és szennyeződése még a legalapvetőbb kommunikációs készségeinkre is hatással lehet, aminek következtében küzdelmet jelenthet mind a másoktól kapott információk feldolgozása, mind az információk szóbeli átadása.

HOGYAN GONDOSKODUNK AZ AGYUNKRÓL?

Ahogy már volt szó róla, a neuronoknak óriási a jelentősége. Ezért mindenki számára fontos kérdés, hogy hogyan bánik velük, és hogyan gondoskodik róluk.

Az túl megfoghatatlan, ha egyszerűen azt próbáljuk tenni, ami „jó az agyunknak”. Az „agyserkentő étrend-kiegészítők” nem egyebek, mint a gyártók alternatív vagy hagyományos elméleteken alapuló találgatásai, amelyek nem kínálnak megoldást a valódi problémákra. Nem fedik fel a bajok igazi okát, és nem mutatják meg, hogy mit tehetünk a gyógyulásért. Amikor beveszünk valamit „az agyunkra”, az túlságosan általános, és nincs köze az agyunkat sújtó tényleges gondokhoz.

Ezzel elérkeztünk egy problémás területhez. Már egy ideje keringenek a világban a Gyógyító Médium információi arról, hogy mi zajlik az agyunkban. Ugyanakkor megjelentek olyan pénzéhes gyártók is, amelyek az agyat nem támogató összetevőjű termékeket árulnak, mégis olyan címkékkel látják el őket, mint „nehézfémek ellen”, „az agyi egészségért” vagy „az egészséges memóriáért”. Az ilyen marketingfogások kihasználják a Gyógyító Médium kínálta tudást arra vonatkozóan, hogy mi a gond az agyunkkal, miközben maguk a termékek csak találgatásokon és vélekedéseken alapulnak, és egyetlen céljuk a haszonszerzés.

Ha valóban megértenénk, hogy mi okozza a bajt az agyunkban, átlátnánk, hogy mi áll az agyi problémák hátterében, és felismernénk, hogy mennyi krónikus tünet és állapot okát kell igazából az agyban keresni, akkor minden megváltozna. Többé nem mondanánk olyat, hogy „vedd ezt be az agyadra”. Onnantól ilyeneket mondanánk: „A toxikus nehézfémek, a koffein, az oldószerek, az illatanyagok, a parfümök, a kölnik, a légfrissítők, az illatos gyertyák, a nátrium-glutamát, a DDT, a kőolajipari anyagok, a sugárzás és a műanyag miatt károsodott neuronjaidnak nagyon jót tenne ez a szer, mert segítene nekik megtisztulni, meggyógyulni, újjáéledni és feltölteni a raktáraikat.”

A TARTALÉKAINKAT FELEMÉSZTŐ AGYI PRAKTIKÁK

Az agy szükségleteinek félreértése nem ér véget a becsapós étrend-kiegészítőknél. Manapság mindenki az agyi praktikák (más néven „brain hackek”) szakértője. Ezek többnyire arra szolgálnak, hogy irányítani tudjuk az elménket. Gyakran azért fordulunk ezekhez a módszerekhez, hogy a tudatunkat és az érzékszerveinket kicselezve próbáljunk meg javítani az életminőségünkön a gondolkodásunkon keresztül. Ezeknek a stratégiáknak egy részével nincs is semmi baj, és bizonyos helyzetekben nagyon hasznos segítséget nyújthatnak egy-egy érzelmi vagy fizikai állapot átmeneti enyhítésében. Azonban ezek sem ásnak le a küzdelmeink gyökeréig.

Az ilyen tudatfejlesztő technikákkal esetenként olyan mértékben túlkompenzálunk, hogy azzal kimerítjük magunkat. Túlságosan megfeszítve próbáljuk irányítani a gondolatainkat, megőrizni a pozitív hozzáállásunkat, új kapcsolódási pontokat kialakítani, az önbizalmunkat építő tényezőkre koncentrálni, pozitívan gondolkodni, fejleszteni a tudatosságunkat, és új nézőpontból tekinteni az életünkre. Mindeközben azt vesszük észre, hogy még mindig küzdünk a problémáinkkal, mivel arról nem esett szó, hogy mik a problémák mélyben rejlő okai, és hogyan oldhatjuk meg az agyunkat és az idegrendszerüket sújtó valós, fizikai gondokat. Minden energiánk arra megy el, hogy próbáljuk felvenni a harcot az elménkkel, és korrigálni a hibáit, hátha ezáltal jobb emberekké válhatunk spirituálisan, érzelmileg és mentálisan.

Azért csúszik vissza mindenki a rengeteg kurzus, tanfolyam, előadás és program ellenére a régi mintáiba, és azért kell újra és újra harcba szállnunk a kényszerbetegséggel, a depresszióval, a szorongással vagy más tünetekkel és állapotokkal, mert sohasem fedezzük fel a valódi problémákat. A valódi problémát ugyanis a szennyeződött vagy károsodott neuronok jelentik.

Vegyük például az agyi ködöt. Többnyire nem úgy gondolunk rá, mint fizikai tünetre. Úgy érezzük, hogy a saját hibánkból, a saját mentális képességeink hiánya miatt nem tudunk koncentrálni, és biztosan menne az jobban is, ha elszántabban próbálkoznánk. Pedig valójában az agyi köd a neuronok működési nehézségeinek fizikai tünete. Ha orvosoljuk az agyi köd hátterében álló fizikai tényezőket, megszüntethetjük azt, visszatalálhatunk a régi önmagunkhoz, és soha többé nem kell a hiányosságaink miatt ostorozni magunkat. Soha nem is bármilyen hiányosság volt a gond. Hatalmas fizikai kihívásokkal kellett megküzdenünk, amelyeknek a létezéséről még csak nem is tudtunk.

Amikor fájdalmaink vannak, betegek vagyunk vagy küszködünk, az felemészt bennünket. Ilyenkor minden energiánkra szükség van ahhoz, hogy valahogy kibírjunk mindent, és végig tudjuk csinálni a napot. Az utolsó tartalékainkat is feléljük. Nagyon nehéz újra meg újra arra is találni energiát, hogy az elménket trenírozzuk. A tünetek nagyon hamar eluralkodnak a mindennapjainkon, amint elkezdenek hatással lenni az életszínvonalunkra és a napi tevékenységeinkre. Amikor a megtanult agyi praktikák nem működnek, mert a neuronjainkat érintő problémák (amelyekről nem is tudjuk, hogy a neuronjainkat érintik) továbbra is végzik a pusztítást, úgy érezhetjük, hogy az összes befektetett munka hiábavaló volt. Rengeteg energiába, kitartásba és lelki erőbe kerül az érzelmi, mentális és spirituális önfejlesztés és önsegítés, különösen, ha még a küszködő agyunk és idegrendszerünk okozta nehézségeket is kompenzálnunk kell. Ha a mélyben rejlő problémát nem oldottuk meg, akkor a következő alkalommal, amikor valami ismét kiváltja a tüneteinket, úgy érezhetjük: Már megint kezdődik. Vannak olyan „gyorssegélyszerű” agyi praktikák, amelyek nagy segítséget jelenthetnek azokban a pillanatokban, amikor az agyunkat sújtó fizikai problémák ismét aktiválódnak és robbanni készülnek. Egy rövid ideig túlélhetünk ezekre az önsegítő tudatfejlesztő technikákra és a gondolatainkat formáló érzelmi és mentális eszközökre támaszkodva.

Ha azonban nem foglalkozunk a valódi fizikai gondokkal, és nem dolgozunk azok megoldásán, akkor hamarosan ismét a régi mintáink közepén fogjuk találni magunkat. Ez különösen igaz a kor előrehaladtával vagy betegségek idején, mert ilyenkor kevesebb energiánk jut önmagunk korrigálására, így a régi minták nemcsak visszatérhetnek, hanem még fel is erősödhetnek. Az agyunk vagy a tudatunk feletti „kontroll” csak ideig-óráig hatásos. Amint egy pillanatra nem figyelünk oda, a régi minták ismét átveszik az uralmat, ismét ugyanazokkal a gondolkodási nehézségekkel szembesülünk, vagy ugyanazokat a fizikai vagy mentális tüneteket tapasztaljuk meg. Kezdhetünk elölről megtanulni mindent, amiről már azt gondoltuk, hogy elsajátítottuk az elménk és a fizikai testünk stabilitásának megőrzéséhez. Az emberek idővel belefáradnak ebbe, ha a mélyben rejlő valódi problémát nem orvosolják. Nagyon kimerítő lehet, ha folyton önsegítő módszerekkel és pozitív gondolatokkal próbáljuk felvenni a harcot a fizikai akadályokkal szemben.

Kizárólag ezeket a technikákat alkalmazva az életünk állandó küzdelemmé válik, ahogy újra és újra visszaesünk a régi mintákba, majd megpróbáljuk kijavítani a hibás gondolati működéseinket – közben pedig levonjuk a következtetést, hogy valami baj van velünk. Valamiért nem tudjuk megteremteni vagy elérni, amit szeretnénk, vagy amire szükségünk van. Nem vagyunk olyan tökéletesek, mint mások, aki látszólag képesek korrigálni és egyensúlyba hozni a gondolataikat és az elméjüket. Pedig valójában arról van szó, hogy másoknak lehet, hogy nincsenek rejtett fizikai problémáik a neuronjaival, vagy nem küzdenek valamilyen más agyi vagy idegrendszeri nehézséggel. Eljutunk oda, hogy túlságosan sebezhetőnek érezzük magunkat. Nem értjük az igazi okát annak, hogy nekünk miért kell küszködni, míg másoknak minden könnyen megy – legalábbis látszólag.

Ha elhisszük, hogy a problémáink oka a saját inkompetenciánk – hiszen képtelenek vagyunk a gondolatainkon keresztül, a tudatunk megerősítésével, különböző technikák és praktikák alkalmazásával vagy önsegítő guruk irányítása alatt javulást elérni –, akkor kudarcot vallunk a sikerért folytatott küzdelemben. Levonjuk a következtetést, hogy nem vagyunk elég jók, ezért nem tudjuk az elméletet átültetni a gyakorlatba. Úgy érezhetjük, hogy képtelenek vagyunk a problémáink megoldására, hiába osztották meg velünk a tudásukat olyan szakértők, akiknek elvileg kezükben van az összes válasz arra, hogy hogyan kellene viszonyulnunk az életünkhöz, a gondolatainkhoz és a saját elménk irányításához. Pedig valójában azért vagyunk kudarcra ítélve, mert a szakértők nincsenek tisztában azzal, hogy a neuronjaink működését méreganyagok okozta szennyeződés gátolja. Nem tudják, ez hogyan hat az agyunkon és az idegrendszerünkön áthaladó elektromosságra és információkra, és arra sincsenek igazi válaszaik, hogy mit tehetünk mindezek ellen.

AZ AGYUNK VALÓDI GYÓGYULÁSA

Semmi gond nincs azzal, ha szakértőktől tanult technikákkal és tanácsokkal trenírozzuk az elménket vagy próbáljuk meg formálni az érzékelésünket és a gondolkodásunkat, ha közben tisztában vagyunk az agyunkban fennálló igazi problémákkal. Ennek a tudásnak a birtokában egyszerre törekedhetünk két cél elérésére: (1) dolgozhatunk a küzdelmeink igazi okának orvoslásán, és közben (2) kihasználhatjuk a szakértőktől kapott agyi vagy tudatfejlesztő praktikák előnyeit, hogy addig is lekössük magunkat, amíg meg nem oldjuk az igazi problémákat. Ha sikerül mélyebb szinten meggyógyítani az agyunkat, akkor a tudatunk fejlesztése terén sem ismerünk majd lehetetlent.

Amikor valaki elkerüli a nap mint nap ránk leselkedő agykárosító mérgeket és szennyezőanyagokat, amelyekről az Agykárosító anyagok című Harmadik részben olvashatsz, akkor az agyát és az idegrendszerét sújtó valódi problémákat orvosolja.

Amikor valaki beépíti az étrendjébe az agysejttápláló ételekről szóló 41. fejezetben szereplő gyümölcsöket, leveles zöldeket, gyógynövényeket, vadon termő ételeket és zöldségeket, és közben kiiktatja a 28., 29. és 30. fejezetben szereplő agykárosító élelmiszereket és étrend-kiegészítőket, akkor a valódi problémákat orvosolja.

Amikor valaki elkezdi alkalmazni a mindennapi élete során ennek a könyvnek a kiegészítő kötetében, a Receptek az egészséges agyműködésért című könyvben szereplő agyvédő recepteket, akkor a valódi problémákat orvosolja.

Amikor valaki elvégzi a 44. fejezetben leírt Gyógyító Médium nehézfém-méregtelenítő protokollt, amely a toxikus nehézfémeken kívül az agykárosító méreganyagokra is megoldást kínál, akkor a valódi problémákat orvosolja.

Amikor valaki végigcsinálja a 42. fejezetben szereplő Gyógyító Médium Agyvédő Shotterápiát, követi a Gyógyító Médium 44. fejezetben leírt ajánlásait a zellerlére vonatkozóan, vagy alkalmazza az Egészséges agyműködés – Receptek könyvben található valamelyik Gyógyító Médium Agyvédő Sokkterápiát, akkor a valódi problémákat orvosolja.

Amikor valaki követi a Receptek az egészséges agyműködésért című kötet Étrend-kiegészítők bibliája fejezetében leírt étrend-kiegészítő-szedési protokollok egyikét, akkor a valódi problémákat orvosolja.

Amikor valaki alkalmazza a 45. fejezetben részletezett Nehézfém-méregtelenítő Tisztítókúrák vagy a 43. fejezetben olvasható Agyvédő Shotterápia Tisztítókúrák egyikét, illetve a Gyógyító Médium bármelyik másik tisztítókúráját ebből a könyvsorozatból, akkor a valódi problémákat orvosolja.

Ezekkel a lépésekkel gyógyíthatjuk meg fizikailag az agyunkban és az idegrendszerünkben sejtszinten és a neuronok szintjén fellépő igazi károsodásokat. Az ilyen szintű fizikai gyógyulás lehetővé teszi, hogy utána kedvünk szerint eljátszadozzunk a tudatunk fejlesztésével. Ha azonban nem látunk tisztán, és fordítva gondolkodunk, vagyis hogy a tudatunk fejlesztése a fizikai gyógyulásunk alapja, akkor fel kell tennünk magunknak a kérdést: elmetornával szeretnénk játszadozni, vagy szeretnénk meggyógyulni?

Amióta megkezdtem működésem, a spiritualitás legelmélyültebb művelői, a legjobb tudatfejlesztő és meditációs technikák mesterei kerestek fel azzal, hogy még mindig nem sikerült meggyógyulniuk. Ha nem született volna meg a Gyógyító Médium-könyvsorozat, és nem állnának rendelkezésre a Gyógyító Médium több mint harminc év munkásságát felölelő tanításai és előadásai, akkor az egészségügy helyzete ma egész másképp festene, mint amilyennek valójában ismerjük. Még mindig ott tartanánk, ahonnan indultunk: nagyon kevés embernek lenne esélye rátalálni az agyát és az idegrendszerét sújtó problémák valódi magyarázatára és a gyógyuláshoz vezető útra. Krónikus betegség áldozataként reménytelenül küszködnél, és néznéd, ahogy más, hasonló állapotú emberek is betegek maradnak és küszködnek, pedig akár csodálatos gyógyulások tanúja is lehetnél. Akkoriban jobb híján sokan tették fel a kérdést: „Nem lehetne mindettől megszabadulni a tudatunkon keresztül, műtéttel vagy gyógyszerek segítségével? Nem használna egy kis babcsíra, búzafű, mandula, melasz, barnarizs-szirup, sárgarépalé vagy valamilyen multivitamin?” A Gyógyító Médium protokolljai végre megadják az agyunknak azt a mélyebb szintű fizikai gyógyulást, amelyre oly nagy szükségünk van, ha bármilyen téren előrelépésre vágyunk.

Az itt következő fejezetekben olyan tudásra tehetsz szert az agyaddal kapcsolatban, amellyel korábban még sehol nem találkoztál. Milyen anyagokkal szennyeződnek a neuronjaink, mi okozza a károsodásukat, mi akadályozza a működésüket, mi vezet a kiégésükhöz és a funkcióvesztésükhöz, honnan származnak ezek a hatások, és mindez hogyan magyarázza az egyéni tapasztalatainkat és küzdelmeinket? Pontosan mi vezet az agyunk gyulladásához, hegesedéséhez vagy sorvadásához, és hogyan fenyegetik ezek az állapotok a jóllétünket? Minden világossá válik majd, ahogy közelebbről megvizsgáljuk az agyat és az idegrendszert. Ezzel a tudással felvértezve végre enyhülést találhatsz a tüneteidre.

Nem veled van a baj. Nem te vagy gyenge. Nem magadnak köszönheted a küszködésed. Nem te hoztad létre, találtad ki vagy vonzottad be a tüneteid vagy az állapotod. Egyáltalán nem a te hibád, hogy eltévedtél és magadra maradtál. Azért tévedtél el és maradtál magadra, mert ez valakinek az érdekét szolgálja – olyan titkos érdekeket, amelyek nem mozdítják elő sem a te, sem a családod jóllétét. De most végre a kezedbe kapod azokat a válaszokat, amelyeket megérdemelsz.

„A repülőgép leszálláshoz készül egy nagyváros felett. Lenézünk a város teljes elektromos hálózatára. Képzeljük el a villódzó fényeket, amelyek egy bonyolult, kilométereken átívelő rendszert alkotnak. Ez semmi ahhoz képest, ami az agyunk elektromos hálózatában történik.”

Anthony William, Gyógyító médium

3. FEJEZET

A nehézfém-ötvözetekkel terhelt agy

Nincs olyan ember a Földön, akinek még sohasem kellett szembenéznie valamilyen mentális kihívással. Ez mindenkinél mást jelent, hisz nem vagyunk egyformák. Sokan úgy érzik, hogy maguknak csinálják a bajt – hogy ők maguk gördítenek akadályokat az elméjük útjába. Másoknak meggyőződése, hogy külső problémák és rájuk kényszerített döntések okozzák a nehézségeiket. Egyesek keresnek egy jó pszichológust, és terápiába mennek. Akárhogy nézzük is, az élet soha senkinek nem volt egyszerű. Bármilyen életet élünk, egyikünk sem kerülheti el a mentális megpróbáltatásokat – ha nem is minden percben, órában vagy napon, de a legnehezebb pillanatokban vagy időszakokban biztosan mindenkinek meg kell birkóznia a maga démonjaival.

Az emberi lét tehát eleve nem könnyű: mindnyájan vívjuk a túlélésért folytatott harcunkat. Az élet több mint elég küzdelmet tartogat. De mi történik akkor, ha még valami más is az utunkba áll? Ha elénk gördül egy olyan akadály, amelynek nem kellene ott lennie? Valami szemmel nem is látható baljós, rejtett probléma, aminek a létezéséről senki sem tud?

AZ AGYUNKBAN ZAJLÓ HÁBORÚ

Az agyad elektromosság. Ez az elektromosság két természetfeletti erőnek (az éterből jövő befogadó erőnek és a lelkedből jövő befogadó erőnek), illetve egy fizikai tényezőnek (a szívedet és az agyadat a fogantatásodtól pillanatától működtető programnak) köszönheti létét. Ez az alapja az agyad működésének és az agyadat éltető erőnek.

Van valami, ami összeköti az elektromossággal kapcsolatos első kísérleteket – mint Benjamin Franklin történelemóráról ismerős próbálkozásait a sárkányreptetéssel és a kulccsal – napjaink legmodernebb technológiájával: ez pedig a fém. Legyen szó parányi számítógépes chipekről vagy hatalmas erőművekről, megtanultuk, hogy fémek alkalmazásával szolgálatunkba állíthatjuk az elektromos energiát. Fémek segítségével célba tudjuk juttatni és szállítani tudjuk az elektromosságot. Tudjuk velük formálni az elektromos áramot, be tudjuk velük gyűjteni, vagy máshová tudjuk hajtani. Fémmel rövidre zárhatunk vagy csillapíthatunk egy áramkört, megváltoztathatjuk az áram irányát, módosíthatjuk az elektromos töltést, de akár meg is semmisíthetjük vagy kilőhetjük az áramot megannyi olyan módon, amely ma még a tudósok előtt is ismeretlen. Még mindig tanuljuk, hogy milyen módokon állíthatók a fémek a további technológiai fejlesztések szolgálatába. A fémek elválaszthatatlan részei a társadalmunknak.

Na már most, ha az agyunk tele van elektromos árammal, akkor minek kell még ott lennie? Fémeknek. Így van – az agyunk működéséért a fémek és az elektromosság együtt felel. Kulcsfontosságú, hogy ezt megértsd. És itt jön a bökkenő: az agyunkban lévő fémek közt vannak rossz fémek és jó fémek.

Egyfelől előfordulhat az agyunkban higany, ólom, arzén, kadmium, bárium, nikkel, alumínium, mérgező kalcium, mérgező réz, mérgező króm, ón és még sok egyéb. Ezek a rossz, ipari eredetű, toxikus fémek. Másfelől az agyunkban található fémek közül nem mind ártalmas vagy haszontalan. Kritikus fontosságú fémek is találhatók az agyunkban: ezek az úgynevezett nyomelemek. Közéjük tartoznak az arany jótékony hatású, nem ipari eredetű formái, a kalcium, a réz, a kálium, a magnézium, a króm, a palládium, a vanádium és még sok egyéb. A jótékony fémek egyik feladata az elektromos áram szabályozása.

A jó fémek mellett jelen lévő bajkeverő toxikus nehézfémek viszont pusztító erejükkel valóságos háborút eredményeznek az agyunkban. Élő fémek a holt fémek ellen, éltető fémek a halált hozó fémek ellen, jó és gonosz harca: a földi élettel járó küzdelmeken felül egy fizikai háborúval is meg kell küzdenünk az agyunkban. Pedig ez a probléma egyáltalán nem volt az eredeti terv része.

Mielőtt továbbhaladnánk, fontos tisztázni, hogy mire gondolok, amikor toxikus nehézfémekről beszélek. Szokás a fémeket sűrűség és atomtömeg szerint a nehézfémek vagy a könnyűfémek csoportjába sorolni. Ezek a csoportosítások nem azzal foglalkoznak, hogy milyen mérgező hatásai vannak a fémeknek az agyban és a testben. Nem árulnak el semmit arról, hogy a szervezetünkbe bekerülő fém pusztítást hoz-e magával: fog-e vajon tüneteket okozni, és kivált-e valamilyen állapotot vagy betegséget. A Gyógyító Médium-könyvekben ezért évtizedek óta mást definiálok toxikus nehézfémként. Az agyunkban és a testünkben megtelepedő összes ipari eredetű, mérgező fémet idesorolom, hiszen bármilyen toxikus fém komoly nehézségeket okoz az emberek életében.

Vegyük például az alumíniumot, ami könnyűfém. Mivel nem esik a nehézfém-besorolás alá, az orvosi ipar és más iparágak nem tekintik mérgezőnek. A valóságban azonban az alumínium mérgező az idegrendszer számára, és károsítja az agyat, tehát toxikus, a következményei pedig megnehezítik az életet. Ezért én toxikus nehézfémnek hívom.

Nagyon fontos tisztán látni e téren. Az emberek így sem veszik elég komolyan a toxikus nehézfémeket. Ha még el is kezdenénk bizonyos fémeket „toxikus könnyűfémeknek” hívni, az emberek azt hihetnék, hogy azok nem is veszélyesek. Pedig valójában minden toxikus fém – akár nehéz, akár könnyű – óriási fenyegetést jelent, amely megkeseríti az emberiség életét, az ipar pedig nem vállalja mindezért a felelősséget.

A nyomelemek éltető erővel bírnak. Elengedhetetlenek a testünk működéséhez. A toxikus nehézfémek viszont romboló erejűek. Felgyorsítják az öregedést, és a testünk hanyatlásához vezetnek. Az ásványi anyagok formájában fellelhető jó fémek – azaz a nyomelemek – a bolygó életadó forrásaiból és a bolygón túlról, a naprendszer és a galaxis éltető erőiből származó információkat tartalmaznak. A bolygó él és lélegzik. Az atmoszférán keresztül időről időre ásványi anyagok és nyomelemek hullanak alá. Ezek az ásványi anyagok alapvető szerepet töltenek be, egyrészt az agyunkban található ásványi sók, másrészt a cukor által az agyunkba szállított ásványi anyagok és elektrolitok formájában. Az agyunkban lévő elektromosság a nyomelemeket használja üzemanyagként. Ezzel szemben a toxikus nehézfémek meggyengíthetik, kiégethetik, rövidre zárhatják, eltorzíthatják, megzavarhatják, megmérgezhetik vagy alapjaiban megváltoztathatják az agyunk természetes elektromos áramlatait, amelyek lehetővé teszik számunkra a gondolkodást, az érzékelést és az optimális működést. Az ipari felhasználás céljára bányászott fémeket a feldolgozás során szerkezetileg átalakítják és módosítják – így a fémek elvesztik természetes jellemzőiket, ami az emberi test ellen fordítja őket. Ha valakinek az agyában kevés a nyomelem és sok a toxikus fém, akkor könnyen kizökkenthető lesz érzelmileg, vagy a stressztől nagyon könnyen szó szerint kiég, ahogy majd a kiégett, tápanyaghiányos agyról szóló 7. fejezetben látni fogod.

A toxikus nehézfémek nehezen érhetők tetten. Csendesen megbújnak, nem láthatók, nem hallhatók, és teljességgel megfoghatatlanok. Habár a szervezetbe kerülésük után nem sokkal nyomokban még kimutathatók a véráramban, azokban a szövetekben, szervekben, mirigyekben és csontokban azonban nem, ahová örök időkre befészkelik magukat. Ennek ellenére a toxikus nehézfémek jelenléte eluralja az életünket, és óriási hatást gyakorol ránk mind fizikailag, mind mentálisan, mind érzelmileg, aminek eredményeként a tudatunk is módosul. A toxikus fémek sok esetben átveszik az irányítást az ember élete felett. Mivel megakadályozzák a tiszta gondolkodást, tehetetlennek érezhetjük magunkat tőlük – mintha a döntéseink kicsúsznának a kezeink közül. Miért okoznak ennyi problémát a toxikus nehézfémek? Mert folyamatosan megzavarják az elektromosságot, vagyis folyamatosan megzavarják az agyadat, miközben információkat próbál fogadni vagy átadni. A rejtett orvostudomány így a toxikus nehézfémek okozta szennyeződést kihasználva állandó kontroll alatt tudja tartani az elménket.

Ha például valamilyen toxikus nehézfém kerül az agynak arra a területére, amely a nyelvhasználatért vagy a kommunikációért felel, akkor nyelvfejlődési zavarok, kommunikációs és beszélgetési nehézségek, a nyelvtanulással vagy a beszéddel kapcsolatos fóbiák, Tourette-szindróma vagy beszédképtelenség alakulhat ki. A toxikus nehézfémek hatására olyan is előfordulhat, hogy valaki képtelen megtanulni egy idegen nyelvet. Nem arról van szó, hogy egy öt nyelvet folyékonyan beszélő ember okosabb lenne, mint a másik, akinek egyetlen nyelv megtanulása is nehézséget okoz. Ilyenkor a toxikus nehézfémek legyengítik az elektromos jeleket, és ettől válik nehezebbé bármilyen idegen nyelv elsajátítása. A társas szorongás – ami megnyilvánulhat például mások társaságában tapasztalt fokozott idegesség és verejtékezés vagy a beszélgetésre való képtelenség formájában – szintén lehet a toxikus nehézfémek kommunikációt befolyásoló hatásának eredménye. És ezek a példák még távolról sem fedik le mindazt, amire az agyunkba bekerült toxikus nehézfémek képesek.

A toxikus nehézfémek összes többi negatív hatásán felül, amelyekről majd ebben a könyvben olvashatsz, ezek a fémek számtalan különböző gátló hatást is kifejtenek az agyra. A toxikus nehézfémek enzimgátlóként működnek az agyban. (A májad kifejezetten a kommunikáció céljára termel agyi enzimeket, amelyek az információk befogadásához és kifejezéséhez is szükségesek. Ezek az enzimek hozzákapcsolódnak a neurotranszmitterekhez, és apró antennákként sugározzák a neurotranszmitterek által szállított információkat. A toxikus nehézfémek ezeket az enzimeket gátolják.) A toxikus nehézfémek aminosavgátló hatást is kifejtenek az agyban, tönkretéve a taurint, a kolint és a glutamint. A toxikus nehézfémek fehérjegátlóként is funkcionálnak – itt ne azokra a fehérjékre gondolj, amelyeket az élelmiszerekkel elfogyasztasz, hanem amelyeket a májad termel kifejezetten az agyad számára. A hipotalamuszba vagy az agyalapi mirigybe bekerülő toxikus nehézfémek ötvözeteket alkotnak ezekben a mirigyekben, amelyek hormongátló hatásúak, azaz lelassítják a mirigyek hormontermelését.

Mondták már neked valaha, amikor valakire haragudtál, hogy minél tovább maradsz haragos, annál tovább engeded, hogy az illető uralja a gondolataidat? Amikor ilyen történik, legalább tisztában vagy vele, hogy a tudatod cserben hagyott. Ad egyfajta erőt, ha tudod, hogy valamilyen érzelem átvette az irányítást, és azzal is tisztában vagy, hogy az honnan származik. Ezzel szemben, amikor a toxikus nehézfémek irányítják a gondolataidat és végzik a pusztításukat, még azt sem tudod, hogy ott vannak. Ha pedig azt sem tudjuk, hogy a toxikus nehézfémek nehezítik meg az életünket, hogyan is kezelhetnénk őket? A toxikus nehézfémek állnak több száz betegség és tünet hátterében, mégis elkerülték eddig a publikus orvosi ipar figyelmét. Pedig nélkülük is épp elég küzdelemben van részünk. Semmi szükség rá, hogy még ezek a rejtett buktatók is az utunkba álljanak. Ha meg akarunk szabadulni a toxikus nehézfémektől, első lépésként meg kell tudnunk róluk az igazságot, itt és most.

HOGYAN JUTNAK A FÉMEK A SZERVEZETÜNKBE?

A toxikus nehézfémek mindenütt jelen vannak. Nem tanulunk róluk, így nem vagyunk tisztában azzal, hogy milyen formában érintkezünk velük. Pedig sokkal közelebb vannak, mint gondolnánk. A toxikus nehézfémek számos úton bejuthatnak a testünkbe: belélegezzük őket, megesszük vagy megisszuk őket, fürdőzünk bennük, hozzájuk érünk vagy a bőrünkre kenjük őket.

Jól olvastad: elég lehet egyszerűen alufóliához érni vagy megfogni egy elemet, és máris beszivároghatnak a véráramodba a parányi fémrészecskék. És akkor még nem is szóltunk azokról a fémrészecskékről, amelyeket bizonyos típusú fémedényekben elkészített ételekkel vagy fémdobozban kapható élelmiszerekkel viszünk be a szervezetünkbe. A toxikus nehézfémek egyaránt jelen lehetnek a bel- és a kültéri levegőben, különösen, ha toxikus illatanyagok, illatos gyertyák, légfrissítők, növényvédő szerek vagy chemtrailcsíkok vannak a közelünkben. Bizonyos kozmetikumokkal, gyógyszerekkel, üdítőkkel és más termékekkel ráadásul tudtunkon kívül egyenesen a bőrünkre kenjük vagy lenyeljük a toxikus nehézfémeket. A toxikus nehézfémekkel foglalkozó 20. fejezetben sokkal részletesebben is olvashatsz majd minderről és a toxikus nehézfémek sok egyéb forrásáról.

Folyamatosan ki vagyunk téve a toxikus nehézfémek egészen kis mennyiségeinek. Ne úgy képzeld ezt el, mintha meginnál egy liter ólmozott benzint, majd kórházba kerülnél ólommérgezéssel. Egészen pici, még mikroszkóppal sem látható méretű fémrészecskékről van szó, amelyekkel kis mennyiségekben ugyan, de újra és újra kapcsolatba kerülünk a mindennapi életünk során. Egy kicsivel itt, egy kicsivel ott. Lehet, hogy azt gondolod, egyetlen ilyen érintkezés nem nagy ügy, ahogy az emberek gyakran gondolják azt is, hogy a pszichedelikus drogok egyetlen mikrodózisa sem az, bedőlve a manapság divatos „mindent mértékkel” ajánlásnak. A toxikus nehézfémek is így, „mértékkel fogyasztva” mérgeznek meg bennünket, ami egészen addig jelentéktelennek tűnhet, amíg nem lépsz egyet hátrébb és látsz rá az összképre. Az ismétlődő érintkezések összeadódnak. Az agyunkban és a szervezetünkben lévő toxikus nehézfémek addig halmozódnak, amíg az életünk egy későbbi pontján komoly mérgezést nem okoznak – csakhogy mi még akkor sem fogjuk tudni, hogy toxikusnehézfém-mérgezés áldozatai lettünk. Ahogy öregszünk, egyszer csak lejár majd a szavatosságunk, és mindenünk felmondja a szolgálatot az agyunkban összegyűlt rengeteg toxikus nehézfémtől, mi pedig sosem tudjuk meg, hogy mi okozta a bajt.

AZ AGYAD ÁLTAL KELTETT MÁGNESES MEZŐ

Miután a toxikus nehézfémek bekerültek a véráramodba és a testedbe, hogyan jutnak be az agyadba? Egyáltalán nem véletlen, hogy ott kötnek ki. Amikor a testedben lévő fémek a véráramon keresztül eljutnak az agyadig, illetve az agyaddal összefonódó és azt tápláló kapillárisokig és más erekig, az agyad odavonzza magához őket a vér-agy gáton keresztül. (De még ha nem is a vér-agy gáton keresztül kerülnek az agyba, akkor is problémát okoz a toxikus nehézfémek jelenléte.) A toxikus nehézfémek részecskéi annyira kisméretűek, hogy nem kell nagy erő ahhoz, hogy az agy magához vonzza őket. Minél kisebb a részecske, annál könnyebben lépi át a vér-agy gátat és hatol be az agysejtekbe és az agyszövetbe. Így a toxikus nehézfémek elérik az agyad féltve őrzött szentélyét, ahol azokon a kritikus fontosságú, védett területeken gyűlnek össze, ahol az egészséged és a jólléted szempontjából meghatározó neuronok is találhatók.

De egyáltalán miért jutnak be a fémek a véráramodba, és miért vonzza az agyad magához a véráramban található fémeket? Nézzük meg egy kicsit ennek a hátterét. A májad feladata, hogy szűrőként működjön a tested számára. A modern kor szennyező anyagai és a napjainkban elterjedt étrendek miatt azonban akkora terhelés éri a májat, hogy gyakran pangani kezd, lelassul, eltömődik és működésképtelenné válik. Sok olyan méreganyag – így a toxikus nehézfémek is –, amelyet a májnak ki kellett volna szűrnie, továbbhalad a véráramban, és végül bejuthat az agyba. Ezáltal az agyad válik a szűrővé, pedig eredetileg egyáltalán nem ez lenne a feladata.

Az is előfordulhat, hogy a májadban lévő toxikus nehézfémek oxidálódnak, és melléktermékeket bocsátanak ki. Ezek az oxidatív melléktermékek aztán kiszabadulnak a májból, bejutnak a véráramba, és azon keresztül végül elérik az agyat. Akárcsak a toxikus nehézfémek részecskéi, a melléktermékekből keletkező „lefolyások” is képesek áthatolni a vér-agy gáton. A vér-agy gáttal bővebben is foglalkozunk majd az Agykárosító anyagok című Harmadik részben.

Vannak olyan méreganyagok, amelyek átutazóként vannak jelen a véráramban: belépnek az agyba, majd távoznak is onnan. A toxikus nehézfémek azonban a méreganyagok azon népes csoportjába tartoznak, amelyek soha nem hagyják el az agyat. Függetlenül attól, hogy valakinek pangó és lelassult-e a májműködése, vagy sem, a fémek elérhetik az agyat, amely aztán mágnesesen magához vonzza őket. Az agyadban lévő elektromosság mágneses mezőként működik, amely összegyűjti a fémeket. Ez azt jelenti, hogy az agyad ellened dolgozik? Hogy nem bízhatsz benne? Szó sincs róla. Az agyad, akárcsak a tested többi része, mindig gondoskodik rólad. Az agyad elektromágneses mezője eredetileg hasznos célt szolgál: lehetővé teszi az agyadnak azt a lenyűgöző képességét, hogy magához vonzza a nyomelemeket és az elektrolitokat, és ezzel jót tegyen neked.

Mivel a vegyipar és a gyógyszeripar tevékenységei által szennyezett környezetben élünk, és ez a szervezetünkön belül is szennyezett környezetet teremt, az agynak nagyobb kihívásokkal kell szembenéznie, mint amire hivatott. Az agyunk nem arra van kitalálva, hogy napi szintű vegyi támadásokkal kelljen megküzdenie. Az emberi test nem arra való, hogy minden kanyarban látszólag jótékony ipari méreganyagokkal vívjon harcot. Mégis erre kényszerülünk, évről évre egyre nagyobb mértékben. Így az agyad csodálatos képessége, amellyel begyűjti a létfontosságú tápanyagokat, például a nyomelemeket, azzal a mellékhatással jár, hogy a toxikus nehézfémeket is mágnesesen magához vonzza.

Egy dolgot tisztázzunk: az agyad elektromágneses vonzereje attól függetlenül működik, hogy egy fém mágnesesnek számít-e, vagy sem. Például csak azért, mert a nikkel erősen mágneses fém, még nem kerül belőle több az agyba, mint rézből, amely nem igazán mágneses. Az agy elektromágneses mezője éppolyan erővel tudja bevonzani a rezet és az alumíniumot az agyszövetbe, mint a nikkelt, az acélt vagy a vasat. Nem számít, hogy az emberi testen kívül hogyan viselkedne a fém mágnes közelében. Nem számít, hogy milyen típusú fémről van szó: toxikus fémről vagy nem toxikus ásványi anyagról. Az agy mágnesessége esetén olyan elektromos erőről beszélünk, amely minden ásványi anyagot és fémet magához vonzó mágneses mezőt hoz létre.

Ahogy a toxikus nehézfémek egyre nagyobb mennyiségben rakódnak le az agyszövetben, az agy egyre nagyobb mágneses erővel vonzza a további toxikus nehézfémeket. Ennek az a magyarázata, hogy a fémekkel teli agyszövetben több lesz az elektromosság, a több elektromosság pedig nagyobb és erősebb elektromágneses vonzást eredményez. Az agyunknak ez a természetfeletti tulajdonsága eredetileg csak a nyomelemek begyűjtésére szolgált volna. Az agyunk természetfeletti elektromágneses ereje egy olyan bolygón való életre lett kitalálva, amely nem ismeri az ipart. Az lett volna a célja, hogy az elektromosság révén magához vonzza és energiával töltse fel a nyomelemeket, ezzel is növelve az emberi agy kapacitását. Ehelyett az ipari eredetű toxikus nehézfémek lerakódnak az agyunkban, ezek a lerakódások elnyelik az elektromosságot, és ezáltal még erősebb mágneses erőt hoznak létre, az pedig további toxikus nehézfémeket vonz a meglévő lerakódások mellé. Ez a kellemetlen igazság arról, hogy mi vezet a szenvedésünkhöz.

AMIRŐL SENKI SEM TUD

A toxikus nehézfémek olyan árnyak, amelyeket mindaddig nem látunk, amíg betegséget nem okoznak. Igazság szerint még akkor sem őket látjuk, csak a betegséget. Más szóval nem vesszük észre a fémeket, amikor tüneteket okoznak. Csak magukat a tüneteket vagy a tünetek hatását észleljük. Lehetséges, hogy menet közben érzékeljük a fémek jelenlétét, mert amikor nem vagyunk jól, gyakran megérezzük, hogy valami nincs rendben. De még ha van is neve a tünetünknek vagy az állapotunknak, lehet, hogy továbbra is kételkedünk önmagunkban és az arra vonatkozó megérzéseinkben, hogy valójában mi is áll a tüneteink hátterében. Ha pedig nincs neve annak, ami velünk történik, akkor még inkább megkérdőjelezzük az érzéseinket.

A toxikus nehézfémek létezéséhez nem fér kétség. Mindnyájunk életében jelen vannak, és már az anyaméhtől kísérnek bennünket a gyerekkorunkon át egészen a felnőttkorunkig. A születésünk pillanatától kezdve életünk végéig magunkban hordozzuk a toxikus nehézfémeket. Menet közben egyre többet halmozunk fel belőlük, és közben senki egy szót sem szól, mivel a nyilvános egészségügyi térben senki sem tud róla, hogy mekkora pusztítást végeznek az agyunkban és a szervezetünkben.

Nem mintha az orvosi iparnak egyáltalán nem lenne tudomása arról, hogy a toxikus nehézfémek tényleg mérgező hatásúak. Bár sokáig tartott, míg valakinek feltűnt, hogy az ólom nem tesz jót az embernek, vagy hogy nem kellene higanygolyókat görgetni a tenyerünkben, előbb-utóbb azért megszülettek ezek a felismerések. A nagy mennyiségű ólom okozta mérgezés a toxikus nehézfémek mérgező hatásainak egyik nyilvánvaló formája, amely neurológiai károsodást okoz, gyakorlatilag tönkretéve a központi idegrendszert. Az évek során elegen szenvedtek már ólommérgezést ahhoz, hogy fény derüljön erre az összefüggésre. Rájöttünk, hogy figyelni kell, nehogy a gyerekek lenyeljék a lepattogzó ólomfesték darabkáit, és hogy a vízvezetékekben sem szabad ólmot alkalmazni.

Nem lenne logikus akkor, hogy az orvosi iparban dolgozó rengeteg fantasztikus tudós, szakértő labortechnikus és zseniális orvos valamelyikének eszébe jusson, hogy esetleg a toxikus nehézfémek kisebb mennyiségei is problémát jelenthetnek a krónikus betegségek esetében? A krónikus betegségek diagnosztizálása során egyáltalán nem kapnak figyelmet a kisebb mennyiségben jelen lévő fémek. Miért van az, hogy az orvosi ipar mindig „mindent vagy semmit” alapon gondolkodik? Az egyszerre nagy mennyiségű ólom- vagy higanymérgezés szinte a toxikus nehézfémek okozta mérgezés egyetlen lehetséges formáiként élnek a köztudatban. Hogy lehetséges az, hogy hiába a megannyi remek egészségügyi szakember és a sok száz milliárd dollár, amelyet az orvosi ipar a betegségek okait kutató úgynevezett „küldetésekre” költ, még mindig senki nem kongatta meg a vészharangot, hogy a gyógyszerekben, gyógykezelésekben, gyakori háztartási szerekben és szintetikus vegyszerekben fellelhető toxikus nehézfémek mentális és krónikus betegségeket okozhatnak? Ehelyett a „mindent vagy semmit” hozzáállás érvényesül: a toxikus nehézfémek nagy mennyiségben problémát jelentenek – mint az ólom- vagy higanymérgezés esetében –, de az kizárt, hogy a krónikus bajok hátterében a toxikus nehézfémek állnának.

Az általunk ismert, a nyilvánosság számára létező orvosi iparnak az a dolga, hogy ne vegyen tudomást bizonyos jelenségekről. Nem szabad olyasmivel foglalkoznia, mint hogy a nyomokban jelen lévő, nem kimutatható mennyiségű toxikus nehézfémek összeadódva súlyos gondokat okoznak. Hogy miért? Mert létezik egy rejtett orvosi ipar, amely nagyon is tisztában van azzal, hogy a toxikus nehézfémek meghatározó szerepet játszanak a tünetek, a betegségek és a szenvedés kiváltásában.

A rejtett orvosi ipar olyan szintű agymosást valósított meg a publikus orvosi ipar körében, hogy még a bizonyos gyógyszerekben nagy mennyiségben megtalálható toxikus nehézfémek létét is sikerült elkendőznie. Pontosabban a publikus orvosi ipar is tisztában van vele, hogy egyes, csecsemőknek, gyermekeknek és felnőtteknek (köztük várandósoknak) adott gyógyszerekben elképesztően sok a higany vagy az alumínium. Mégis képesek úgy tenni, mintha ez rendben lenne, és nem foglalkoznak azzal, hogy mekkora mennyiségekben van jelen a higany vagy az alumínium az embereknek felírt gyógyszerekben. Ez részben azért lehetséges, mert a publikus orvosi ipartól visszatartják a pontos információkat arra vonatkozóan, hogy valójában milyen extrém magas ezekben a szerekben a toxikus nehézfémek szintje. Az ilyen gyógyszereket egyezség védi. Ennek célja, hogy védelmezze a rejtett orvosi ipart és az általa gyártott gyógyszereket, amelyeket az továbbad a publikus orvosi iparnak, de egyúttal arról is gondoskodik, hogy fel ne fedjék a szerek valós higany- vagy alumíniumtartalmát. Ez a megállapodás jelenti a kapcsolódási pontot a rejtett és a publikus orvosi ipar között. Ez a szál fűzi őket össze, és teszi lehetővé, hogy a két szektor a színfalak mögött együttműködjön. Ettől eltekintve a rejtett és a publikus orvosi ipar két külön világ, amelyek egymástól elvágva léteznek.

Mindeközben az is probléma, hogy a nyomokban jelen lévő toxikus nehézfémek összeadódnak az agyunkban és a szervezetünkben – ezt azonban gondosan titkolják a publikus orvosi ipar elől. Bizonyos területeken a publikus orvosi iparnak kell a rejtett orvosi ipar bábuit tologatnia anélkül, hogy tudna róla. A publikus orvosi iparban gyógyító orvosok az egész pályájukat végigdolgozhatják úgy, hogy nem is szereznek tudomást a szálakat a háttérből mozgató rejtett orvosi iparról, amely minden lépésüket befolyásolja.

A rejtett orvosi ipar céljait szolgálja, hogy a publikus orvosi ipar nem rakja össze, hogy kétszer kettő az négy: vagyis hogy ha az ólom, ami toxikus nehézfém, nagy mennyiségben az emberi szervezetbe jutva neurológiai tüneteket okoz, akkor meg kellene nézni, hogy a többi toxikus nehézfém különböző mennyiségekben szintén mennyiféle neurológiai tünetet okoz, például szorongást, agyi ködöt, Parkinson-kórt, amiotrófiás laterálszklerózist (ALS vagy Lou Gehrig-kór), depressziót, figyelemhiányos hiperaktivitás-zavart (ADHD), autizmust, bipoláris zavart, neurológiai Lyme-kórt, emlékezetvesztést, Alzheimer-kórt és demenciát.

Ha a publikus egészségügyi szektor belevágna ennek a területnek a mélyreható kutatásába – és nem állítaná le menet közben a rejtett orvosi ipar –, akkor azt találná, hogy a toxikus nehézfémek agyszövetben (gliasejtekben és neuronokban) található lerakódásai még a legcsekélyebb mennyiségben is létrehoznak egy olyan mezőt, amely azonnal legyengíti az elektromos aktivitást. A villanyszerelők erre azt mondanák, hogy valami elszívja az áramot.

Ha ugyanez a technológia világában történne, kijelölnének valakit a rejtély megfejtésére és a hiba elhárítására. Az agyban lévő toxikus nehézfémek esetén azonban nincs a publikus orvoslásnak olyan hibaelhárító szakembere, aki tudja, hogy (1) mely fémek okozzák az aktivitáscsökkenést, (2) az agy melyik részén találhatók ezek a fémek, (3) hogyan küszöbölhető ki az agy elektromos impulzusainak legyengítése, illetve (4) hogy egyáltalán van bármilyen probléma. Ha a publikus orvoslás kutatói és tudósai komolyabban vennék a toxikus nehézfémeket, akkor legalább elkezdenének olyan orvosi eszközöket kifejleszteni, amelyek képesek kimutatni az agyban lévő toxikus nehézfémeket. Feltalálnának egy olyan korszerű szkennert, amely jelezni tudja az agyban található elektromos mező gyengülését, illetve meg tudja keresni a toxikus nehézfémek által létrehozott kisebb elzáródásokat, amelyek útját állják az agy elektromos aktivitásának. Létrehoznának olyan orvosi eszközöket, amelyekkel azonosítani lehetne, hogy melyik toxikus nehézfémek vannak jelen az agyban és milyen mennyiségben. Ehelyett a toxikus nehézfémek elszívják a minden egyes gondolat és tevékenység esetén az agyunkon végigfutó elektromos impulzusok erejét, de erről senkinek sejtése sincs. A publikus gyógyászatnak mind a hagyományos, mind az alternatív ága teljes tudatlanságban van.

Ha számításba veszel mindent, amit az agyról hallani lehet, mit gondolsz: mennyire ismeri ma az orvostudomány az agyat? Ötven százalékban? Hetvenöt százalékban? Kilencven százalékban? Ha szeretnénk úgy tenni, mintha a tudomány már mindent tudna az agyról, mondhatjuk azt is, hogy száz százalékban. Ekkor azonban hatalmasat tévednénk. Az igazság az, hogy jelen pillanatban a tudomány csak egy egészen kis töredékét tudja mindannak, amit az agyról tudni lehet: mindössze 0,00001 százalékot. Ennyire összetett ez a szervünk, és ennyire sok felfedeznivalót tartogat még. A toxikus nehézfémek szerepe egy példa azokra a létfontosságú információkra, amelyek ma még nem részei az aggyal kapcsolatos tudásunknak – ez is annak a fennmaradó 99,99999 százaléknak a része, amelyet ma még nem ismerünk, hanem ezután kell megtanulnunk. Az agy mirigyeinek és különböző régióinak azonosítása, az agyban található neuronok számának megbecslése és az agytörzsből kilépő idegek feltérképezése nem egyenlő az agy átfogó ismeretével. Ezek a dolgok mind csak a felszínt kapargatják.

Az agyunk csodálatos szerv, amely konfliktus esetén képes módosítani az elektromos jelet: amikor valamilyen stressz ér bennünket az életben, meg tudja változtatni az elektromos mintázatot, hogy segítsen nekünk boldogulni, vagy akár megvédjen bennünket. Bármennyire csodálatos is ez a képessége, az agyat mégis korlátozhatja, ha valami az útjába kerül. Ahogy az elektromos impulzus áthalad az agyon, olykor villámsebességgel, máskor lassabban, folyamatos összeütközésbe kerül a toxikus nehézfémekkel, amelyeknek nem lenne szabad ott lenniük. Az agyunk belsejében lévő elektromos aktivitás pedig igen nagy hatással van az életminőségünkre.

Mindenkinek az agyában más-más mennyiségben vannak jelen a toxikus nehézfémek. A szerencsésebbeknek bizonyos fémekből csak kevés jut. Másoknak nagyobb terhelést kell elszenvedniük egy-egy fémből. Vannak, akiknek két-három toxikus nehézfém található az agyában, és azok elnyomják a többi fém hatását. Olyan is előfordul, hogy mindegyik típusból nagy mennyiségű lerakódás van jelen, vagy hogy mindegyik megtalálható, de csak kisebb mennyiségekben. Minden egyes ember agyában máshogy ötvöződnek a toxikus nehézfémek. Nincs két egyforma agyi ötvözettel rendelkező ember. (Hamarosan bővebben is lesz szó az ötvözetekről.) Emellett a toxikus nehézfémek elhelyezkedése is egyedi minden ember esetében. Nemcsak a fémek sajátos kombinációjával rendelkezünk, de az sajátos helyen is található az agyunkban. Egy kicsit olyan ez, mint ahogy minden ember vakbele is valamennyire eltér méretben és elhelyezkedésben. Kérdezz csak meg egy sebészt: el fogja mondani, hogy amikor hasi bemetszést ejtenek, sosem tudják egész pontosan, hogy mi vár rájuk. Lehet, hogy a vakbél egy kicsit feljebb vagy lejjebb lesz, egy kicsit jobbra vagy balra, és az alakja, mérete is különböző lehet. De a vakbél legalább mindig nagyjából ugyanazon a területen található. Az agyban jelen lévő toxikus nehézfémek ennél sokkal nagyobb változatosságot mutatnak az elhelyezkedésük terén.

ELEKTROMOS HŐ

Az agyunk elképesztő mennyiségű hő termelésére képes. Ezt ne úgy képzeld el, mint a tűzben izzó parázs vagy egy forró tűzhely vagy sütő hőmérsékletét. Az agyad nem melegszik úgy fel fizikailag, mint egy kétszáz fokos sütő. Az agy által termelt hő más nagyságrendű. Még nem találtak fel olyan fejlett technológiát, amellyel meg lehetne határozni az agy elektromos mezője által keltett hő tartományát. Ez a hő az agyunk testünkön belüli elektromos mintázatainak eredményeként keletkezik, nem a testünkön kívül. Az agyunkban található elektromos mező hihetetlenül kis kiterjedésű és vékony. Miniatűr léptékűnek kell elképzelni. Inkább csak egy pillanatnyi felhevülésről van szó, ami gyorsan létrejön, és gyorsan el is hal, amitől még nehezebb kimutatni. Ennek a hőnek nem az a dolga, hogy hosszú időn át meleget adjon, mint a tűzben izzó parázs. Ez más. Az agy által termelt hő inkább kipattanó szikrákhoz hasonlít.

Amikor az agyad elektromos mintázatai hőt termelnek, az nagyon intenzív. Annak köszönhető, hogy ez a hő szinte azonnal le is hűl és eltűnik – ha minden megfelelően alakul –, hogy van a fejünkben három fizikai védőmechanizmus: (1) a koponyánk és az agyunk közötti tér segít lehűteni az agyat; (2) a cerebrospinális folyadék vizet és magnéziumot tartalmaz, amelyek hűtőközegként viselkednek; (3) az agyban található glükóz szintén hűtőközegként viselkedik. Ha minden jól működik, és ellátjuk az agyunkat a szükséges tápanyagokkal, akkor az agyunkban lévő elektromos mező képes folyamatosan szikrákat kelteni, majd amilyen gyorsan létrehozta és elszállította az áramot, ugyanolyan gyorsasággal le is tud hűlni.

Van még egy negyedik automatikus védőmechanizmus is az agyunk működésébe építve: az állandó sebességváltás. Mivel az agyunk folyamatosan váltogatja a különböző útvonalakat, az elektromos mintázatok is változnak, és így az elektromos pályák le tudnak hűlni a gondolkodás vagy a napi teendők elvégzése során létrejövő elektromos villanások után. Ahogy áttérsz egyik feladatról a másikra, a pályák szüntelenül, megállás nélkül változnak.

Ezért olyan elemi szükséglete a gyári munkásoknak a zenehallgatás. Ha egy gyári munkás ugyanazt a feladatot végzi tíz órán keresztül egyhuzamban, az elektromos jel közel ugyanazon a pályán halad mindvégig. A zene viszont változatosságot ad, és más agyi pályákra tereli az elektromosságot, miközben a munkás ugyanazt az egy tevékenységet ismételgeti. A kutatóorvosok és tudósok előtt ez az összefüggés ismeretlen. Pedig ezzel a módszerrel a kiégést is meg lehet előzni. Ezért hallgatnak az emberek zenét vagy podcasteket, amikor valamilyen ismétlődő jellegű munkát vagy mozgást végeznek: hogy változásra bírják az agyuk elektromos mintázatait, és így anélkül tudják végezni a repetitív tevékenységet, hogy kiégnének. Az edzésprogramok is alkalmazzák ezt a módszert a testmozgás változatosabbá tételéhez. Míg régen az edzésprogramok csak egy-két gyakorlatsort ismételgettek, manapság akár húsz-harminc különböző feladatra is sor kerülhet egyetlen edzés alkalmával. Senki nem jött még rá, hogy azért frissülnek fel az emberek az ilyen sporttól ahelyett, hogy elfáradnának, mert a mozdulatok változatossága újrahuzalozza az agyat, és megváltoztatja az elektromos mintázatait, ami csillapítja a keletkező agyi hőt.

Időnként előfordul, hogy egy-egy élmény akkora hatással van ránk, hogy az agyunknak nehezére esik a sebességváltás, és így megmarad az agyi hő. Ha például valakinek dührohama lesz, vagyis nem tudja leküzdeni a frusztrációját vagy haragját valamilyen vele történt eseménnyel kapcsolatban, akkor az agy túlzott felmelegedése miatt szinte tébolyult állapotba kerül. A felvillanó szikrák krónikussá válnak, és így az elektromos mintázat nem alszik ki egyes területeken. Azaz amikor valaki megrögzötten ragaszkodik valamilyen sérelméhez, akkor végig ugyanazon az egy pályán haladnak az elektromos jelek, amelyek az agynak ugyanazokat a pontjait érintik, újra és újra felmelegítve az adott pályát, amelynek így nincs esélye lehűlni. Ennek mellékhatásaként az agy károsodik az ismétlődő felmelegedéstől, az agyszövet pedig kiéghet, hegesedni kezdhet és megkeményedhet. (Az érzelmi agyról szóló 5. fejezetben bővebben is olvashatsz majd erről.)

A toxikus nehézfémek felerősítik ezt az agyi hőt. Már pusztán a toxikus nehézfémek jelenléte az agyunkban szomorúvá, dühössé vagy teljességgel következetlenné tehet bennünket, és sok küszködést okozhat az érzelmi mintázatainkkal. A toxikus nehézfémek felelősek a bipoláris zavarért és a mániás állapotért. A toxikus nehézfémek eredményeként érzékenyebbé is válhatunk, amitől könnyebb lesz felzaklatni bennünket. Amikor ez megtörténik, az agyunk felmelegszik az intenzív érzelmek keltette elektromosságtól, a toxikus nehézfémek pedig tovább fokozzák és fenntartják ezt a hőt. Az agyunkban lévő toxikus nehézfémek úgy viselkednek, mint a tűzben a parázs, ami hosszan tartó meleget ad. Ha valaki nem tud kiszabadulni a frusztrációból vagy egy dührohamból, az általában azért van, mert a toxikus nehézfémek életben tartják ezeket az érzéseket. Az ilyen forró és hosszan tartó agyi hő tulajdonképpen ugyanannak a tapasztalatnak egy lehetséges megnyilvánulása, amelyre régen azt mondták: az illető megőrült.

AZ AGYUNK MINT OLVASZTÓTÉGELY

Amikor a fémeket tartalmazó agy felforrósodik, felbomlanak a toxikus nehézfémek részecskéi közötti kapcsolatok – vagyis megolvadnak a fémek. Az agyban található toxikus nehézfémeket folyamatosan koptatja a rajtuk áthaladó elektromos áram. Elkezdenek átalakulni. Megváltozik az alakjuk. Korrodálódhatnak. Minél kisebbek a részecskék, annál könnyebben megolvadnak az agy hőjétől. Amikor az agyban lévő toxikus nehézfémek megolvadnak, folyékony gáz képződik belőlük. A szilárd halmazállapotúból folyékony gázzá átalakuló fémek könnyebben terjednek szét az agyban, és nagyobb területet tudnak beborítani. Ez azt jelenti, hogy miután az agyban található toxikus nehézfémek felmelegedtek és megolvadtak, elmozdulnak az eredeti helyükről, és az évek során képesek átvándorolni a környező agyszövetekbe. A toxikus nehézfémek olvadása az agyban az egyik oka annak, hogy olyan sok állapot és tünet van – például az Alzheimer-kór –, amely az idő múlásával súlyosbodik. A létrejövő gáz önmagában elég ahhoz, hogy bármely mentális, fizikai vagy érzelmi állapot romlásához vezessen.

A másik oka annak, hogy az agyat sújtó állapotok idővel súlyosabbá válnak, az a toxikus nehézfémek felhalmozódása az agy bizonyos területein. Az agy elektromágneses mezője vonzza és összegyűjti a fémeket, így a toxikus nehézfémek nagyobb lerakódásai folyamatosan növekszenek. Minél nagyobb a lerakódás, annál nagyobb az elektromágneses ereje – ezáltal folyamatosan toxikus nehézfémeket fog magához vonzani, aminek következtében a lerakódás idővel egyre nagyobbá válik. Bár az elektromágneses mezőnek köszönhetően az agy többi területe is vonzza a toxikus nehézfémeket, mégis jellemzően ott gyűlnek össze, ahol a toxikus nehézfémek meglévő „szigetei” felerősítik az elektromágneses mezőt.

A higanylerakódások esetében nem az elektromágneses erő az egyetlen formáló tényező. A higany az elektromágneses mezőtől függetlenül is képes felhalmozódni az agyban. A higany maga is képes megtalálni a higanyt. Mivel így az agy elektromágneses mezője és a higany higanyhoz való vonzódása is hozzájárul a higanylerakódások kialakulásához, ezek a lerakódások még több gondot okozhatnak.

Ha sok az életünkben a feszültség és a stressz, nagyobb lesz az agyunkon áthaladó elektromosság intenzitása és sebessége is, mivel az adrenalin egyrészt megnöveli a pulzust, másrészt behatol az agyba, és megemeli a hőmérsékletét. Ismét azt látjuk, hogy minél több toxikus nehézfém van az agyban, annál nagyobb lesz a forróság. A fémek pedig megőrzik a hőt. Ez egy ördögi kör kialakulásához vezethet. Lehetséges például, hogy ha valaki folyton mindenért mérges, vagy gyakran vannak dührohamai, az azért van, mert eleve magasabb az agyában a toxikus nehézfémek szintje, ami fokozza az indulatait. Amikor bármilyen okból hő képződik, a fémek átalakulnak, és más formát öltenek. Mivel a harag hatására felerősödik az elektromos mező, a dührohamok még több hő termelődéséhez vezetnek, aminek hatására elektromos vihar keletkezik. Ez még több fémet olvaszt meg, amelyek szétterjedve még több elektromos jelet képesek megzavarni az agyban. Ahogy a megolvadó toxikus nehézfémek folyékony gázt juttatnak az agy különböző területeire, nehézségeket okozhatnak a testi működésekben vagy a kommunikációban.

Az emberek tisztában vannak vele, hogy a stressz és a düh rosszat tesz az agyunknak, a szervezetünknek és az egészségünknek. Az egészségügyi szakemberek azonban nem tudják, hogy miért van ez így. Nem látják át, hogy rendszerszinten mi áll ennek a jelenségnek a hátterében. Nincsen tudomásuk az előbb bemutatott agyi folyamatról, és fogalmuk sincs arról, hogy a düh így befolyásolja az agyat. Nincsen válaszuk arra, hogy miért jelent oly sokak számára küzdelmet a tudatuk megzabolázása a legjobb idegtudományi technikák, meditációk és gondolatformáló módszerek használata ellenére is. Nem tudják, hogy miért nem működnek a stressz- és dühkezelő stratégiák, és hogy miért esnek vissza az emberek a régi működésmódjaikba. Mindennek az okát a háttérben rejlő toxikus nehézfémekben kell keresni. Az elménk kicselezése vagy újrahuzalozása nem tudja felülírni a megszokott gondolati mintáinkat, ha közben nem foglalkozunk a toxikus nehézfémekkel.

Lehetséges, hogy nehezedre esik mindezt elképzelni, hiszen tudod, hogy az agyad nem lehet tele fényes fémdarabkákkal. Igazad is van: nem így kell elképzelni. Emlékezz rá, hogy az agyadban lévő toxikus nehézfémek mikroszkóppal sem látható méretűek. Megjelenhetnek nanorészecskék formájában, vagy még kisebb méretben, akár femto- vagy joktorészecskékként. Ezek a kisebb részecskék hatolnak be az agysejtekbe, töltik meg őket, és vezethetnek végül a pusztulásukhoz. A toxikus nehézfémek nagyobb (nanoméretű) részecskéi az agysejtek közötti térben helyezkednek el, és nem mindig jutnak be az agysejtekbe. Azonban ebben a sejtek közötti pozíciójukban is ugyanolyan károsak lehetnek, mivel megzavarják az agysejtek közötti kommunikációt. Akár az agysejtekben, akár közöttük találhatók a toxikus nehézfémek, a parányi részecskék olvadása, korróziója, szivárgása és párolgása mindenképpen súlyos problémákhoz vezet.

Amikor az agyunkban lévő hőre és fémekre gondolunk, nem szabad elfelejteni, hogy az agyunk nem olyan, mint egy kovácsműhely. Nem hatalmas fémdarabokról beszélünk, amelyeket ezerfokos hőmérsékleten munkálnak meg. A fémrészecskék nanoméretűek vagy még kisebbek, ugyanakkor rengeteg van belőlük. Nincs szükség sok évre ahhoz, hogy több száz milliárd toxikusnehézfém-részecske felhalmozódjon az agyadban, de még ekkor sem lesznek láthatók. A hőmérséklet esetén szintén egészen más léptékre kell gondolni. És a már említett tényezők mellett még a sav is szerepet játszik, ahogy látni fogod a 9. fejezetben. A savas agy hatással van a hőmérsékleti tartományra. A savas vér nem engedi, hogy a méreganyagok könnyen távozzanak a testünkből, és ezáltal hőmérséklet-növekedést eredményeznek az agyunkban.

Annak ellenére, hogy az agyunkban jelen lévő toxikus nehézfémek részecskéi nem láthatók, az általuk okozott károsodás idővel nagyon is láthatóvá válik frusztráló vagy az életünket gyökeresen felforgató tünetek formájában. A toxikus nehézfémek hatásai időnként még orvosi képalkotó eszközökkel is kimutathatók, bár senki nem fogja felismerni, hogy valójában mivel is van dolga. Mivel a toxikus nehézfémek az agyszövet oxidációjához vezetnek, az MRI-n és más agyi felvételeken olykor megjelennek szürke területek, sötét vagy fehér foltok, elváltozások vagy az agyszövet károsodása. Az orvosok azonban nincsenek ilyenkor tisztában vele, hogy a toxikus nehézfémek okozta gondokkal állnak szemben. A felvételek elemzésekor az egészségügyi szakemberek nem tudják, hogy valójában mi az, amit látnak.

Az agysejtjeinket és az agyszövetünket leigázó toxikus nehézfémeket nagyon nehéz kimutatni. Ha valamilyen agyi betegségben szenvednél, és felajánlanád az agyadat tudományos célokra, a tudósok még akkor sem vennék észre a toxikus nehézfémeket, ha a halálod után felnyitnák. Nem vizsgálják a szöveteket kifejezetten a fémek jelenléte szempontjából. Ez nem része a boncolási protokolloknak. Nem keresik a toxikus nehézfémek kvadrilliomod nagyságrendű részecskéit (joktorészecskéket), az agyi lerakódások pedig csak az egészen extrém esetekben érnek el olyan méretet, amely a vizsgálók számára látható. A publikus orvosi ipar számára az agyad csak egy lenne a sok közül, hiszen az itt tárgyalt agykárosító veszélyeknek még a létezéséről sincs tudomásuk. Lényegében felnyitnák az agyadat, majd eldobnák. (Mindeközben a rejtett orvosi ipar tisztában van vele, hogy az agyunkban toxikus nehézfémek találhatók. Ez is hozzájárul a rejtett orvosi ipar céljához. Minél több a fém az agyunkban, annál nagyobb kontrollt tudnak gyakorolni az elménk felett, és annál több pénzt tudnak keresni az agyi betegségek révén.)

Térjünk vissza az agyunkban lévő elektromosságra. Ahogy az elektromos jel a neurotranszmitter vegyületek segítségével áthalad a neuronokon, illetve elhalad mellettük, folyamatosan kapcsolatba kerül a toxikus fémek lerakódásaival. Ez az egyik probléma. A másik a következő: A neurotranszmitter vegyületek elengedhetetlenek a létezésünkhöz. Részt vesznek az agyunk működtetésében. Ehhez azonban tisztának kell lenniük. Az évek során a toxikus nehézfémek olvadása és párolgása következtében a fémek maradványai összekeveredhetnek a tiszta neurotranszmitter vegyületekkel, aminek eredményeként a neurotranszmitterek szennyeződnek, és a sáros vízhez lesznek hasonlók.

Ha az elektromosság ezeket a sáros neurotranszmitter vegyületeket használja fel üzemanyagként a neuronokon való áthaladáshoz és a köztük kacskaringózáshoz, az különböző következményekkel járhat attól függően, hogy melyik toxikus nehézfémek szivárogtak be a neurotranszmitter vegyületekbe. Bármilyen toxikus nehézfémmel szennyeződnek is a neurotranszmitterek, az növeli az agyi elektromosság intenzitását. Ha higany került a neurotranszmitter vegyületbe, az elektromos impulzus zabolátlanabb és veszélyesebb lesz, részben mivel a higany alakváltoztató fém, amelynek nincs szüksége nagy mennyiségű hőre vagy bármilyen beavatkozásra ahhoz, hogy részecskéire essen és folyékonnyá váljon. Az agyi elektromosságnak a higanyra gyakorolt hatása számtalan különböző viselkedést válthat ki, gyerekeknél és felnőtteknél egyaránt. Ha viszont a neurotranszmitter vegyületbe alumínium keveredett, akkor a neuronokon keresztülhaladó elektromos impulzus kevésbé lesz féktelen. Az alumínium megolvasztásához más fémekhez képest több hőre és több időre van szükség. Az agyban található elektromosság így is képes megolvasztani az alumíniumot, de az alumínium nem változtatja meg úgy az alakját, mint a higany. Mivel az alumínium hosszabb idő alatt olvad meg, a folyamat során az elektromos impulzus veszít az erejéből, ahogy az alumíniumrészecskék szivacs módjára elnyelik azt. Az impulzusnak ez a gyengülése is jól körülhatárolható tünetekhez vezet, amelyekről a könyv Harmadik és Negyedik részében, a tünetek és állapotok leírásánál lesz szó részletesebben.

AZ AGYUNKBAN KIALAKULÓ ÖTVÖZETEK

Mi történik akkor, ha valakinek sok különböző nehézfém található az agyában? Sok embernél előfordul ilyen. Mi történik akkor, ha ezek a fémek a higany, az alumínium, a réz, a nikkel és egy leheletnyi ólom? És mi történik akkor, ha ezek a fémek összekeverednek? Először csak ott vannak az agyban egymás mellett, de amikor az agy felmelegszik a különféle hétköznapi feladatai során, a fémek megolvadnak és egyesülnek. Egy dolog biztos: a publikus orvostudomány még legalább száz évig nem fog erre rájönni, és akkor még optimista voltam. Amikor végre eljutnak erre a felismerésre, az orvosok ráébrednek, mennyi szövődményt okoznak ezek a szisztémás ötvözetek.

Ötvözet olyankor jön létre, amikor különböző fémeket egyesítünk. Az iparban gyakran keverik a fémeket, hogy erősebbé vagy rugalmasabbá, könnyebbé vagy nehezebbé, porózusabbá vagy kevésbé porózussá, hideg- vagy melegtűrőbbé tegyék őket, illetve módosítsák a hőtágulási és összehúzódási jellemzőiket. Ha hídépítéshez kell acélt választani, az ötvözet meghatározása elsődleges kérdés, hiszen nem lehet akármilyen mezei fémből felhúzni egy hidat. Az ötvözetkészítés az autókarosszéria kialakításának is központi része. Meghatározó tényező a Tour de France-versenyzők kerékpárjainak gyártásában. Ötvözeteket használnak a számítástechnikában és sok más technológiában is. És az ötvözetek folyamatos fejlesztések tárgyai. Sohasem tökéletesek. Mindig megvannak a maguk hibái és korlátai. Ezzel együtt remekül alkalmazhatók és fejleszthetők az említett területek mindegyikén. Ezek azok a tárgyak, amelyekben jó helye van az ötvözeteknek.

Az agyunkban azonban nem kellene ötvözeteknek lenniük. A gyermekeink agyában sem kellene ötvözeteknek lenniük. Nincs keresnivalója az ötvözeteknek az agyunkban, és hely sincs számukra. A fejünk belsejében minden szorosan egymáshoz simul, maximálisan kitöltve a teret. Még az agyalapi mirigy kamrája is szűkös, és kitölti a benne található folyadék.

Rejtett agyi gyulladás

Fordult már veled elő olyan, hogy valami belement a cipődbe, például egy kis szösz? Vagy egy kirándulás során nem tudtál rendesen lépni az edzőcipődbe került apró kavicstól vagy gallytól? Amikor hazaindulsz a tengerpartról, kirázod a homokot a cipődből, vagy vígan sétálsz annak ellenére, hogy a homok dörzsöli a lábadat? Nem hinném, hogy vígan sétálsz. Valószínűbb, hogy megpróbálod kirázni a cipődből a homokszemcséket.

Ha az agyadban toxikus nehézfémek és azok ötvözetei találhatók, az olyan, mintha valami belement volna a cipődbe – mivel nincs hely semmi nem odaillőnek, csak bicegve fogsz tudni haladni. Ennek egyik oka az, hogy amikor toxikus nehézfémek kerülnek az agyunkba, állandó nyomáshoz és krónikus agyi gyulladáshoz vezethetnek. Az agyi gyulladásnak ez a formája eltér A vírusos agy című következő fejezetben leírt agyi gyulladástól, amely a vírusok és melléktermékeik miatt kialakuló ideggyulladás eredménye. A toxikus nehézfémek esetében kevésbé feltűnő az agyi gyulladás, mivel nem általános duzzanat jellemzi. A toxikus nehézfémek inkább lokális gyulladást váltanak ki: kisméretű gyulladt területek alakulnak ki azok körül a pontok körül, ahol a toxikus nehézfémek találhatók, függetlenül attól, hogy nanorészecskékről vagy joktorészecskékről van-e szó. Ez a fajta gyulladás az agyszövet toxikus nehézfémek miatti fizikai sérülésének eredménye. Olyan, mint amikor a bőröd alá került szálka körül begyullad a bőr. Ahhoz lehetne hasonlítani, mint amikor a cipődben lévő kavicstól nem az egész lábad dagad be, hanem csak a sarkad egy pontja pirosodik ki.

A toxikus nehézfémek még a legrosszabb esetben is csak gyulladásos pontok kialakulásához vezetnek. Minél nagyobbak a toxikus nehézfémek lerakódásai – vagyis minél több nanorészecske, pikorészecske, femtorészecske stb. halmozódott fel az agyadban lévő lerakódásokban –, annál kiterjedtebbek és agresszívebbek lesznek ezek a gyulladásos pontok. Az ilyen agyi gyulladások elkerülik az orvosok figyelmét, hiszen szinte teljességgel lehetetlen kimutatni őket bármilyen szinten MRI- vagy CT-berendezés segítségével. Ahhoz azonban már így is épp elég nagyok, hogy végtelen számú tünetet okozzanak.

Az ötvözetek hatása az életünkre

A toxikus nehézfémek puszta jelenléte az agyban rengetegféle problémát előidézhet: különböző típusú fejfájásokat és feji érzeteket, különböző fájdalmakat, gyengeségérzetet és szédülést, különböző érzelmi reakciókat az életben előforduló helyzetekre, különböző szintű depressziót és szorongást, tikkelést és görcsöket, agyi ködöt, emlékezetvesztést, kényszeres gondolatokat és viselkedést, illetve akaratlan cselekvéseket. Az agyunkban lévő toxikus nehézfémek még a döntéshozatali folyamatainkra is hatással lehetnek anélkül, hogy észrevennénk. És az agyunk esetében nem tudjuk egyszerűen kiengedni az összes toxikus nehézfémet, mint ahogy kiráznánk a homokot a cipőnkből, vagy kihúznánk a szálkát az ujjunkból. A toxikus nehézfémek kivezetéséhez megfelelő módszerre van szükség, amellyel majd a könyv Hatodik, Az agyad feltámasztása című részében ismerkedhetsz meg.

Amikor ipari alkalmazásra hoznak létre ötvözeteket, akkor egy meghatározott céllal teszik. A technológiai berendezések esetében például azért vegyítik a fémeket, hogy előnyösebb tulajdonságokat érjenek el, és a gyártók mindvégig felügyelik, hogy mely fémeket kombinálják, hogyan és milyen célra. Tisztában vannak vele, hogy milyen elegyek okozhatnak problémákat az általuk gyártott termékekben. Az agyunkban viszont senki sem felügyeli, hogy mi kerül oda be vagy mi olvad össze, hiszen arról sincs tudomása gyakorlatilag senkinek, hogy egyáltalán létrejönnek az agyunkban a toxikus nehézfémek ötvözetei. Az ötvözetek még a publikus orvosi ipar olyan képviselői számára is ismeretlen terepet jelentenek, akik már tudnak az agyban jelen lévő toxikus nehézfémekről a Gyógyító Médium elmúlt harmincöt évnyi tanításainak köszönhetően. A rejtett orvosi ipar szintén nem hallott még az agyban található toxikus nehézfémek ötvözeteiről.

Az agyunkban kialakuló ötvözet összetételébe nincs beleszólásunk. Nem úgy működik, mintha odagurulnánk egy gyorsétterem ablakához, és rendelnénk elvitelre egy kis rezet, ólmot, higanyt és alumíniumot. A fémek mindenkinek az agyában egyedi keveréket képeznek anélkül, hogy tisztában lennénk az ötvözet alkotóelemeivel vagy akárcsak a jelenlétével. Hiába van két embernek az agyában ugyanaz a három vagy öt vagy hét vagy tíz toxikus nehézfém, nagy valószínűséggel nem teljesen egyforma mennyiségben vagy arányban keverednek, és minden bizonnyal az agy kissé eltérő területein helyezkednek el. Részben ez is különböztet meg minket egymástól, nemcsak a lelkünk egyedisége, ami vitathatatlanul szerepet játszik az emberek különbözőségében. Nem csak az eltérő tapasztalatainknak és hivatkozási pontjainknak köszönhető, hogy nem vagyunk egyformák. Az agyunkban lévő toxikus nehézfémek ötvözetei is hozzájárulnak ehhez, mivel hatással vannak a viselkedésünkre, a cselekedeteinkre, a gondolatainkra, a döntéseinkre, az érzéseinkre, az emlékeinkre és az önképünkre. A toxikus nehézfémek még azt is befolyásolják, hogyan fejlődik az agyunk és más szerveink az anyaméhben. Ugyanakkor a mindnyájunk agyában létrejövő ötvözetek felett senki sem gyakorol ellenőrzést. Nem működik igazságszolgáltatás, nincs környezetvédelmi ügynökség, és nincs semmilyen felügyeleti szabvány sem, amely meghatározná, hogy az agyadban található ötvözet biztonságos összetételű-e.

A toxikus nehézfémeknek ezek a különböző ötvözetei mind másként reagálnak az elektromosságra. Az agyban elektromos mintázatok juttatják el az információkat az egyik neurontól a másikig. Amikor döntéseket hozunk, az is annak az eredménye, hogy a neuronok információkat továbbítanak a többi neuron felé az elektromos jelen keresztül. És ahogy az előző fejezetben láthattad, az agyban futó elektromosság esetén nem egyszerűen egy töltés alatt álló vezetékről van szó. Az elektromos jel telis-tele van információkkal, kezdve az életed során megélt eseményekre vonatkozó információktól egészen a jelen pillanat történéseire vonatkozó információkig. A toxikus nehézfémek bizonyos keverékei képesek összekuszálni a szavakat, és megváltoztatni az emlékeket az elektromos jel által szállított információkban. Ezért fordulhat elő olyan, hogy két ember másként emlékszik ugyanarra az eseményre, pedig mindketten ugyanazt tapasztalták meg, ugyanakkor. Ilyenkor az agyukban jelen lévő ötvözetek módosítják a tapasztalataikhoz kapcsolódó emlékeket, még ha csak csekély mértékben is.

Az ötvözetek arra is hatással vannak, hogy milyen gyorsan látunk meg valamit. Lehet, hogy valaki megkérdezi:

– Láttad?

Mire egy másik ember azt felelheti:

– Nem, mit kellett volna látni?

Ezt a jelenséget nem látásbeli eltérés okozza. A különbség hátterében az áll, hogy az agyban lévő toxikus nehézfémek ötvözetei befolyásolják az emberek érzékelését. Az ötvözet összetételétől és elhelyezkedésétől függően előfordulhat, hogy a fémek keveréke megakadályoz valakit abban, hogy észrevegye a gyorsan mozgó tárgyakat. Nem feltétlenül arról van szó, hogy a gyorsan mozgó tárgyat meglátó másik ember agyában ne lennének ötvözetek. Lehet, hogy pont bizonyos ötvözeteknek köszönhetően lát meg hamar dolgokat, miközben ugyanazok az ötvözetek másfajta, súlyosabb gondokat okoznak a számára. Vagy az is előfordulhat, hogy csak az agyában lévő ötvözet miatt hitte azt, hogy látott valamit, és valójában a másik ember azért nem vette észre a tárgyat, mert nem is volt ott semmi. Ez az agyi ötvözetek rejtélye. Akármennyi variáció elképzelhető. Az agyban található ötvözetek nem szoríthatók szabályok közé. Az autizmus jó példa arra, hogy a fémes agy ötvözetei hogyan vezetnek a neurológiai hatások bonyolult összjátékához. Az autizmussal élő gyermekek némelyike ugyanis bizonyos területeken nagyon tehetséges, míg más területeken állandó küzdelmekkel kell szembenéznie.

Mivel az ötvözetek hatással vannak az agyunkban továbbított üzenetekre, az emlékeinket, az érzelmeinket, a nosztalgiánkat és még az álmainkat is képesek befolyásolni. Így van – az ötvözetek megváltoztathatják és alakíthatják az álmainkat. Olykor eltűnődünk, hogy mitől álmodunk olyan nevetséges, érthetetlen vagy bizarr dolgokat. Az ilyen álmok egyik oka az lehet, hogy a fizikai agyunkban az információkat szállító elektromos pályák az ötvözetekből kialakult lerakódásokba ütköznek, amelyek módosítják és szerkezetileg átalakítják az információkat. A másik ok a lelked lehet, amely szintén az agyadban lakozik, és szintén befolyásolja az álmaid. Tehát több tényező is szerepet játszik abban, hogy időnként szokatlan vagy nagyon eleven álmaid vannak. Ha eltávolíttatsz egy higanytartalmú fogtömést, és a felszabaduló higanygőz bekerül az agyadba – ahogy az a higanytöméseknél lenni szokott –, lehet, hogy álmodban nem fogsz tudni feljönni a vízfelszín alól, vagy egy szűk helyre bezárva találod magad. Ha azt álmodod, hogy valaki elől menekülsz, de nem tudsz elég gyorsan futni, vagy majdnem beszorulsz valahová, azt a toxikus nehézfémek lerakódásaiban elakadó elektromosság okozhatja, amely nem érinti ezeket a lerakódásokat, amikor ébren vagy. Az alvás gyógyító ritmusai eredményeként az elektromosság más területekre is eljut, mint amikor ébren vagyunk. Ezért jöhetnek létre olyan álmok, amelyek távolról sem hasonlítanak az ébren szerzett tapasztalatainkra – különösen akkor, ha az elektromos jel álmunkban a toxikus nehézfémek olyan lerakódásaiba ütközik, amelyeket a nap során elkerül.

Az iparban használt ötvözetek remek szórakozást nyújthatnak az őrült tudósok számára. Ugyanakkor pusztításra is alkalmasak, hiszen a nukleáris fegyverek is tartalmaznak ötvözeteket. A rakétasilókban is megtalálhatók. És olyan azonosítatlan fémötvözeteket is fedeztek már fel a Földön, amelyekhez hasonlót még nem hoztak létre emberek. Ezekre az egyetlen magyarázat az, hogy az égből érkeztek.

És mi a helyzet az agyunkban lévő ötvözetekkel? Úgy képzeld el őket, mint egy batyus bált. Mindenki hoz valamilyen ételt, és utána mindenki úgy szed magának a különböző kreációkból, hogy nem igazán tudja, melyik tálon mi van. Ugyanígy van az ötvözetekkel is, amelyek mindenki agyában más-más összetétellel jönnek létre. A fémeknek ezek a különböző kombinációi még arra is hatással lehetnek, hogy valaki mit készít a batyus bálra! Ez csak egy példa a sok közül arra, hogy az ötvözetek milyen szinten képesek formálni az agyunkat, a hangulatunkat, vagy akár azt is, hogy milyen ételt támad kedvünk főzni. Az agyban lévő ötvözeteken múlik, hogy az egyik ember gofrit hoz, a másik tonhalas tésztát, míg a harmadik úgy dönt, hogy kihagyja a batyus bált, és inkább egy gyorsétterem felé veszi az irányt.

Az agyunkban kialakuló ötvözetek hatással vannak a tudatunkra. Az ötvözeteknek köszönhetjük a történelem néhány kiemelkedő elméjét. Az agyi ötvözeteknek ugyanakkor hátrányai is vannak. Sorozatgyilkosok is születtek már az agyban összeolvadó fémek következtében. Még ha ad is valamit egy bizonyos ötvözet, más valamit elvesz az illetőtől. Hiába módosítja úgy egy ötvözet az agy elektromos mezőit, hogy az új lehetőségeket teremt az adott ember számára, annak mindig ára van. Ez az ár jelentkezhet tünetek, korai halál, betegség, mások vagy önmaga ellen irányuló agresszió, illetve a testi működéseket vagy a kommunikációt érintő más agyi nehézségek formájában.

Az ötvözetek oxidálódása az agyban

A fémes agy azt jelenti, hogy toxikus nehézfémek kerülnek be az agyba, amelyek ott ötvözeteket képeznek, és idővel alapvetően megváltoztatják a szöveteket. Ahogy csökken a stabilitásuk, oxidáció léphet fel – mind az agyszövet, mind maguk a fémek oxidálódhatnak. Ha láttál már valaha rézen vagy bronzon (ami egy rézötvözet) kialakuló patinát, akkor tudod, hogy mit értek oxidáció alatt. Arról a zöld rétegről van szó, amit rézérmékről vakargathattál le. A régiségkereskedők számára a fémtárgyakon látható patina az eredetiség értékes bizonyítéka, amelyet nem szabad eltávolítani. A fejed belsejében azonban egyáltalán nem kívánatos a jelenléte. A fémek oxidációjának másik megnyilvánulási formája a rozsda. Ha tudod, hogy milyen a felhólyagosodott felületű fémhulladék, amelyről pereg a rozsda, el tudod képzelni, hogy mennyire nem szeretnénk, hogy ugyanez az agyunkban történjen. A patina és a rozsda egyet jelent a korrózióval és az oxidációval, aminek következtében a toxikus nehézfémekből még több lefolyás szivárog ki, párolog el és terül szét az agyszövetben.

Ne feledd, hogy mindenkinek máshogy fémes az agya, és az oxidáció részben attól függ, hogy kinek milyen ötvözetei vannak. A toxikus nehézfémek különböző kombinációi esetén más-más reakciók zajlanak le, és másként megy végbe az oxidáció is az adott ötvözet összetételétől függően:

• Bizonyos fémek (például a higany és az alumínium) keveredése esetén olyan gyorsan növekszik és terjed az oxidáció, hogy nagy mennyiségű törmeléket eredményez, ami lefolyások kialakulásához vezet, vagyis egyre több és több szövetbe jut el a fémek törmeléke.

• Nikkel és réz találkozásakor a nikkel jobban visszaveri a hőt, mint a réz, ezért a réz nyeli el a nikkelre irányuló hőt is, aminek következtében a réz hamarabb lebomlik.

• Az ólom és az alumínium reakciója felgyorsítja az ólom lepattogzásával járó oxidációs folyamatot, amitől az ötvözet elveszti a stabilitását.

• A réz a fémek közül a legerősebb földelő. Ólommal kombinálva a réz földelőképessége erőteljesebbé és kiszámíthatatlanabbá válik. Amikor az agyon áthaladó elektromosság réz-ólom ötvözettel találkozik, a réz nagyobb mértékben elszívhatja az áramot, és ezáltal gyengítheti az agy elektromos hálózatát.

• A higannyal kevert réz hajlamos felerősíteni a higany idegmérgező hatását. A réz földelőképességének hatására a higany veszít stabilitásából, aminek eredményeként gyorsabban oxidálódik.

• Az alumínium hatására a réz gyorsabban felmelegszik, és hosszabb ideig megtartja a hőt. Így amikor az agyban haladó elektromos jel réz és alumínium ötvözetébe ütközik, az alumínium forrón tartja a rezet, hiába kellene az agyi pályáknak gyorsan lehűlniük a felvillanó elektromos válaszokat követően.

• A mérgező kalcium és az alumínium kombinációja esetén a kalcium hozzákapcsolódik az alumíniumhoz, és körbezárja azt, az így létrejött réteg pedig elnehezíti az alumíniumot, és mélyebb szintre süllyeszti az ötvözetet az agyban.

• A kadmium és a higany interakciója kadmiumgőzök felszabadulásához vezet, aminek eredményeként a higany is jobban kitágul, hasonlóan az alumínium-higany ötvözetek esetén végbemenő folyamathoz.

Ez a lista nem tartalmazza a toxikus nehézfémek összes olyan ötvözetét, amely kialakulhat az agyadban. Arról nem is beszélve, hogy a példák csak olyan ötvözetekből mutatnak be egypárat, amelyek két toxikus nehézfém találkozásából és interakciójából születhetnek meg. Az agyadban azonban három, négy vagy még több fémből is létrejöhetnek ötvözetek. A toxikus nehézfémek végtelen számú kombinációban kialakíthatnak ötvözeteket az agyadban, amelyek mind egyedi sajátosságokkal bírnak.

Akárcsak az egyes toxikus nehézfémek elhelyezkedése, az ötvözetek elhelyezkedése is változó lehet az agyon belül. Míg valakinek az agya hátuljában lehet több ötvözet, másnak a homloklebenyében koncentrálódhatnak. Az egyik embernek a bal agyféltekéje tartalmazhat többet belőlük, a másiknak pedig a jobb. Olyan is lehet, akinél a két agyféltekét elválasztó hosszanti hasadékban ül meg az ötvözetek többsége. Megint másoknál elképzelhető, hogy az ötvözetek mindenfelé szétszóródva találhatók meg. Arra is van példa, hogy valamilyen ötvözet egyetlen helyre összpontosul. Ráadásul idővel az ötvözetek vándorolhatnak is az agyban. A toxikus nehézfémek ötvözetei tehát végtelen számú variációban helyezkedhetnek el és fejthetik ki hatásukat a világon élő sok milliárd ember agyában.

Függetlenül attól, hogy milyen ötvözetek lakoznak bennünk, és az agyunk mely részén telepedtek meg a toxikus nehézfémeknek ezek a keverékei, tennünk kell azért, hogy eltávolítsuk őket, és ezáltal a gyógyulás útjára lépjünk. Meg kell mentenünk az agyunkat. És bár a toxikus nehézfémek eltávolítása nem egyik napról a másikra történik, ha rászánjuk a szükséges időt és energiát, minden képzeletet felülmúló eredményeket érhetünk el.

NYOMELEMEK: AZ AGY BÉKEFENNTARTÓI

Ne feledkezzünk meg arról sem, hogy jótékony hatású fémek is találhatók az agyunkban: a nyomelemek. A nyomelemek számtalan máig felderítetlen feladatot látnak el. Továbbítják az információkat, megóvják az agyunkat a zsugorodástól, táplálják az agyunk immunsejtjeit, és gondoskodnak erejük megőrzéséről. És itt még korántsem ér véget a nyomelemek rengeteg változatos funkciója.

Mi kell a túlélésünkhöz?

Az agy elektromos mezője csak akkor tud fennmaradni, ha van a véráramban víz, elektrolitok és nyomelemek. Ha eltűnne a víz, a nyomelemek vagy az elektrolitok, az agy elektromos mezője összemenne és végül teljesen elapadna, ami a neurotranszmitterek, más agyi hormonok és az agyszövetben elraktározott nyomelem- és elektrolitkészletek kiégéséhez vezetne. Úgy is mondhatnánk, hogy kiszáradna a kút. Az agy veszítene erejéből. Vagyis pontosan az történne, amit a legtöbb ember megtapasztal az élete során.

Az elektromosság önmagában nem képes ellátni feladatát. Szüksége van egy biológiai társra, amely ebben az esetben a nyomelemeket és az elektrolitokat – vagyis a fémeket – jelenti. Jól tudjuk, hogy akár kerékpárral, akár motorkerékpárral, autóval, busszal, vonattal vagy repülőgéppel közlekedünk, az utazáshoz mindig szükség van valamilyen fémre. Ugyanígy az elektromosság sem képes megfelelően továbbhaladni az agyunkban a szükséges fémek – azaz a nyomelemek és az elektrolitok – hiányában. Gondolj a villám és a villámhárító kapcsolatára. Az univerzum rejtélye a villámcsapás és hogy hogyan képes a villámhárítót alkotó fém magához vonzani. Az égbolton átcikázó villám létrejöttéhez is szükség van azonban az atmoszféra részét képező felhőkből, vízpárából vagy csapadékból származó nyomelemekre. Ugyanígy az agyunkban található elektromosság is a nyomelemekre és az elektrolitokra támaszkodik, a testünkben lévő víz pedig az agyunkba áramlik, hogy segítsen az elektromos jel átvitelében.

(Mellesleg ha a toxikus nehézfémek részecskéi szennyeződést okoznak az atmoszférában, akkor megváltoztatják a viharok mintázatát, és agresszívabbá teszik a villámláskor keletkező elektromosságot, éppúgy, mint ahogy az agyunkat szennyező toxikus nehézfémek is viharok kialakulásához vezetnek.)

A nyomelemek egyik legfontosabb feladata, hogy egyensúlyba hozzák az agyunkon áthaladó elektromosságot. A nyomelemek vonzzák az elektromosságot, így meg tudják akadályozni, hogy az elektromos jel elszabaduljon és irányíthatatlanná váljon. Az agy természetfeletti elektromágneses erejével azokra a meghatározott pontokra és területekre vonzza a nyomelemeket, ahol szükség van rájuk. A nyomelemek nem engedik, hogy az elektromos áramlatok túlságosan felhevítsék a környezetüket, hanem szükség esetén lehűtik őket. Ez azért lehetséges, mert a nyomelemek – az ipari fémektől eltérően – természetes állapotukban képesek a hőmérséklet szabályozására, amikor az agy elektromos impulzusai elérik őket.

A nyomelemek olyanok, mint a régi hifirendszerek hangszínszabályozó gombjai, amelyeket tetszés szerint lehetett fel-le tologatni. A nyomelemek agyban betöltött szerepe hasonló ahhoz, mint ami a békefenntartóként viselkedő máj feladata az egész szervezet szintjén. Az agy esetében a nyomelemek a békefenntartók. Ők felelősek a nyugalom megőrzéséért. Az agyban lévő elektromosság a nyomelemeket keresi. Nélkülük nem tud megfelelően működni az agy elektromos hálózata.

Ahhoz, hogy életben maradjunk, illetve táplálkozni és lélegezni tudjunk, nyomelemekre és elektrolitokra kell szert tennünk valamilyen – akár rossz minőségű – forrásból, mert különben elpusztulunk. A baj az, hogy gyakran tényleg a leggyengébb minőségű forrásokból jutunk hozzá a nyomelemekhez és elektrolitokhoz, amelyek épp csak a túlélésünkhöz elegendők. Ilyen források a génmódosított (GMO) élelmiszerek, a kezelt falusi vagy városi vezetékes víz, a kizsigerelt (organikus vagy hagyományos művelés alatt álló) mezőgazdasági földterületek, amelyekben nem pótolják a kimerülő tápanyagokat, valamint a tenyésztett állatok és halak, amelyeket nem tápanyagban gazdag takarmánnyal etetnek. Minimális mennyiségű jó minőségű nyomelemhez és elektrolithoz jutunk, miközben óriási mennyiségben találkozunk toxikus nehézfémekkel.

A legádázabb ellenségeink

Az agyunkban található nyomelemek egyenesen a lelkünkkel állnak összeköttetésben. A bennük tárolt információk révén kapcsolódunk a Holdhoz, a csillagokhoz, az atmoszférához, az éterhez és a mennyországhoz. Ez a kapcsolat túlmutat a tankönyvekben fellelhető tudományon, nem fejezhető ki számokkal, és nem szorítható be a jó vagy rossz, helyes vagy helytelen kategóriáiba. A nyomelemeknek egyaránt van fizikai, illetve metafizikai jelenlétük és céljuk. A makroelemek mellett a nyomelemek az egyedüli fémek, amelyeknek eredetileg is helyük van az agyunkban.

Ha a nyomelemeknek lenne agyuk, sosem jutna eszükbe, hogy a mi agyunkban saját maguk gonosz változatai, a toxikus nehézfémek – azaz az ipari feldolgozáson átesett fémek – mellett fogják találni magukat. Amikor az ipar feldolgoz egy fémet, azzal megfosztja az összes előnyös tulajdonságától, amellyel nyomelemként rendelkezhetne. Vegyük például az ipari rezet. A réz esete megtévesztő lehet. Valaki azt mondhatja: „Nem is igaz, a réz jó. Sok rézre van szükségünk.” Igazából azonban amikor a réz ipari feldolgozáson esik át – vagyis amikor rézedényt vagy rézcsövet készítenek belőle –, akkor eltorzul. Elveszti azt a lehetőségét, hogy jótékony nyomelem váljon belőle. A rézedényből vagy a rézcsőből (vagy a réz vizespalackokból, konyhai eszközökből vagy -ékszerekből) hátramaradó rézmaradványoknak nincsenek előnyös jellemzőik. Többé már nem jelentenek aktív, biológiailag hasznosítható nyomelemet a szervezet számára. Mivel az ipar belenyúlt a réz alapvető tulajdonságaiba, innentől kezdve egy pusztító, veszélyes fémmel van dolgunk. A Földet részben élő nyomelemek alkotják, amelyeket természetes állapotukban fel tud használni a testünk, feltéve, hogy az adott célhoz megfelelő mennyiségben állnak rendelkezésre. A megmunkálás során azonban a fémek elvesztik a Föld bennük rejlő természetes energiáját. Az ipari feldolgozás megfosztja a fémeket az emlékezetüktől. Az iparban alkalmazott fémek mérgezők és pusztítók a szervezetünkre nézve, természetes jellemzőik roncsolódtak, és nem képesek már aktívan hozzájárulni a bolygó jóllétéhez.