Nina Milne

Lánybúcsú, sok pezsgővel

Elizabeth Power

Háborgó felszín

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Nina Milne, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A ROMANA 725. eredeti címe: Hired Girlfriend, Pregnant Fiancée

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Magyarra fordította: Várnai Péter

© Elizabeth Power, 2005 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A ROMANA 726. eredeti címe: Tamed By Her Husband

(Harlequin Mills & Boon, Tender Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2008)

Magyarra fordította: Brodszky Ildikó

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 725-726. számában, 2021

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-351-6

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2021

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Nina Milne

Lánybúcsú, sok pezsgővel

1. FEJEZET

Mi a fenét keres ő itt egyáltalán?

Gabby Johnson erőnek erejével mosolyt varázsolt az arcára, és próbálta megőrizni a nyugalmát, miközben lelki szemei előtt vakító élességgel villogott egy szó: HIBA!

Szedd össze magad! – gondolta. Valójában szórakoztatónak kellene lennie, ha barátnők együtt töltenek egy hétvégét. Már csak az a kérdés, hogy mit értünk kellemes napokon…

– Oké! – A koszorúslány, a temperamentumos, vörös hajú Lorna, akit Gabby csak most ismert meg, összecsapta a tenyerét. – Hölgyeim, egész sor vidám programot találtam ki, hogy megünnepeljük a barátnőnk, Charlotte közelgő esküvőjét.

A többiek mind tapsoltak, és Gabby feszültsége is oldódott. Emlékezetébe idézte, hogy ünnepelni jöttek ide. Charlotte-tól igazán kedves, hogy meghívta őket. Az egyetemen barátnők voltak, aztán elvesztették egymással a kapcsolatot, és csak akkor vették fel újra, amikor néhány hónapja véletlenül találkoztak.

– Most, hogy mind összegyűltünk itt, Bath gyönyörű városában, ebben a fantasztikus házban, elmondom, mi lesz a ma esti programunk – folytatta Lorna. – Megígérem, hogy később majd koktélok is lesznek, előbb azonban mókás dolgot fogunk együtt csinálni. Mielőtt elmondom, mi az, igyunk meg egy-egy pohár pezsgőt, és öltözzünk át! – Lorna megfordult, és néhány rikító rózsaszínű táskára mutatott. – Mindenkién rajta van a neve, és remélem, eltaláltam a méreteiteket.

A többiekkel együtt Gabby is elvette a nevére szóló táskát. Körülötte a lányok hangosan sikoltozni kezdtek, miután meglátták, mit kaptak. Gabby a maga befelé forduló természetével majdhogynem pánikba esett. Ne kényeskedj, annyira nem lehet rossz! – gondolta, hogy erőt öntsön magába.

Mindnyájan elővettek a táskájukból egy-egy kis üveges pezsgőt. Gabbyra megnyugtatóan kellett volna hatnia az italnak, ám aztán kiderült valami meghökkentő.

– Nyuszijelmez! – kiáltotta az egyik nő. – Mindig is szerettem volna ilyet viselni.

Nyuszijelmez? Gabby azt hitte, szolidabban fogják tölteni az estét. Vacsorára és italokra számított. Nyuszijelmezre egészen biztosan nem. Most viszont egész este ezt kell viselnie… Miért nem lehet ő is olyan, mint a többiek, akik el vannak ragadtatva az ötlettől?

Megint mosolyt erőltetett magára, és elővette a jelmezt: egy rózsaszín fűzőt, egy pomponfarkincát, nyuszifüleket és egy csillogó harisnyanadrágot. Most már értette, miért kérték arra, hogy hozzon magával pink tűsarkú cipőt. A fejében vadul kavarogtak a gondolatok. Mi lenne, ha rosszullétet színlelne? Vagy mondjon feminista okokból nemet a jelmezre? Tudta, hogy össze kell szednie magát, ha nem akar ünneprontó lenni. Nincs mit tenni, le kell cserélnie a farmernadrágját és a pólóját a jelmezre.

Legfőképpen pedig el kell lazulnia. Átfutott a fején gyerekkori mantrája: csak egy-két nap, aztán vége lesz. Annak idején mindig ezt mondogatta, amikor rémülten elbújt valahol, miközben az anyja mulatozott. Gabby már hároméves korában ijesztő bizonyossággal tudta, hogy az anyja, aki túl sokat iszik, és drogokat is használ, nem tudná őt megvédeni. Ezért mindig keresett egy helyet, ahol elbújhatott: egy szekrényben vagy az ágy alatt. Ott pedig mindig azt mondta magának, hogy ki fogja bírni, és hogy holnap ilyenkorra mindennek vége lesz. Ahhoz képest gyerekjáték, hogy most nyuszijelmezben kell kimennie az utcára.

– Jól vagy? – kérdezte tőle Charlotte. – Tudom, hogy valószínűleg nem erre vágysz, de…

– Nem, nincs semmi baj. Mókásnak találom – felelte Gabby, és zavartan megigazította a nyuszifülét.

Valóban ideje, hogy leküzdje az ellenérzéseit. Komolyan haragudott magára. Annyira nem lesz rossz, hiszen mind a nyolcan ugyanúgy lesznek öltözve. Ő pedig majd megbújik a háttérben. Végül is ahhoz ért a legjobban.

– Oké, hölgyek, gyertek ide! – Lara elővette a következő meglepetést, egy rózsaszín cilindert. – A kalapban nyolc cédulán feladatok vannak. Mindenki húz egyet, aztán szembenéz a kihívással. Többnyire együtt leszünk, de szeretném, ha fotókat készítenétek bizonyítékul, hogy végrehajtottátok a feladatotokat.

Na, ez aztán remek! – gondolta Gabby. Hogyan maradjon így észrevétlen? És milyen feladat vár rá?

Megint rémület fogta el. A képessége, hogy láthatatlanná válik, a túlélést jelentette a számára. És azt is a visszahúzódó lényének köszönhette, hogy miután az édesanyja túladagolás miatt borzalmas halált halt, ő a nagyszüleinél élhetett, bár magas koruk miatt a szociális gondozónak eleinte fenntartásai voltak.

– Olvasd fel! Olvasd fel!

A hangos követelés visszarántotta Gabbyt a jelenbe, és észrevette, hogy az egyik lány már kihúzta az első cédulát a cilinderből.

– Cserélj ruhát egy férfival, akit nem ismersz!

Mindenki hangosan nevetett, Gabby azonban nagyokat nyelt, amikor Lorna elébe tartotta a kalapot. Vegyél nagy levegőt, és lassan fújd ki! Két nap múlva vége lesz ennek az egésznek, gondolta újra.

– Olvasd fel! Olvasd fel!

Gabby gyomra remegett, miközben eleget tett a felszólításnak:

– Keress egy vonzó, ismeretlen pasit, és készíts fotót arról, ahogy csókolóztok!

Ez még vidámabb nevetéseket váltott ki, és Gabby rábírta magát, hogy együtt nevessen a többiekkel. Most a kettes számú képességét kellett bevetnie: a színlelés művészetét. A túlélés érdekében ez az egész gyerekkorában fontos szerepet játszott. Most is menni fog.

Néhány órával később, amikor a délután kora estébe fordult, Gabby arcizmai már fájtak, a félelme pedig felerősödött. Körülötte már mindnyájan teljesítették a feladatukat: Kate, Charlotte, Lorna és a többiek is. Most neki kell következnie. A figyelem középpontjában fog állni.

Izzadság verte ki, miközben még mindig görcsösen mosolygott. Lorna odalépett hozzá, és kedvesen nézett rá.

– Már csak te vagy hátra, Gabby. Az sem baj, ha nincs kedved a feladatodhoz. Ha akarod, kihagyhatod, és máris indulhatunk a koktélbárba.

Gabby egy pillanatig kísértést érzett, hogy éljen az ajánlattal. Aztán dühös lett magára. Valóban azt akarja, hogy egyedül ő bújjon ki a feladat alól? Az egyetlen legyen, aki nem járul hozzá a fotóalbumhoz, amelyet Lorna majd Charlotte-nak készít, hogy örökre emlékezzen erre a napra? Ez szörnyen kínos lenne, úgyhogy legalább meg kell próbálkoznia a dologgal.

Kényszeredetten elmosolyodott, és megrázta a fejét.

– Nem, nem, benne vagyok, de inkább egyedül oldanám meg a feladatot. Később majd csatlakozom hozzátok a bárban.

– Oké, ez jól hangzik.

Gabby így aztán a cédulával a kezében meg a nevetséges jelmezében elindult, és már hamar eltűnt a sötétben.

Zander Grosvenor körbenézett az asztalnál, és az emlékezetébe idézte, hogy ő nem kisiskolás, hanem sikeres üzletember. Az édesanyja és a két nővére arca láttán azonban nehéz volt meggyőznie magát.

Értette, miért menekült az apja mindig a golfpályára. A jelenet Zandert azokra a kínos beszélgetésekre és megaláztatásokra emlékeztette, amelyeket kisfiúként el kellett szenvednie. Már iskolás korában sem sikerült megfelelnie a magas elvárásoknak, amelyeket a két jól tanuló nővére példája támasztott vele szemben. Annak idején ő egy egyszerű könyvet sem tudott elolvasni.

Azok a kudarcok azonban már a múltjához tartoznak. Miután megállapították nála, hogy diszlexiás, minden tisztázódott. Az édesanyja hibásnak érezte magát, mert nem jött rá korábban, hogy mi a baj, és attól fogva Zander minden lépését támogatta. Akárcsak az édesapja és Julia, az idősebb nővére, aki ma már sikeres emberi jogi ügyvéd. Elvált, és két gyereke van, az egyik szintén diszlexiás. Gemma, a másik nővére kitűnő sebész, és jegyben jár Alessio Bravantival, egy híres autóversenyzővel, aki Zander legjobb barátja is.

A négy Grosvenor azért jött most össze, hogy arról a jótékonysági rendezvényről beszéljenek, amelyet Zander a diszlexiás gyerekek támogatására szervezett. Az eseményen majd beszédet is kell mondania. A gyomra már a gondolatra is összerándult. Ráadásul valami azt súgta neki, hogy ennek a családi találkozónak más, rejtett oka is van.

– Oké, a gálaestig már csak egy hét van – mondta. – Ezért úgy gondoltam, hogy ma az utolsó részleteket is megbeszéljük.

– Jó ötlet – helyeselt az édesanyja. – Én meghívtam Brenda Davisont. Két évet Ausztráliában töltött, és éppen visszatért Angliába. El sem hiszed, milyen érdekes élményekben volt része! És nagyon szép fiatal nő lett. Biztosan tetszeni fog neked, Zan.

Gemma az öccsére mosolygott.

– Ugye emlékszel Louise Martinra? A gála napján sajnos más elfoglaltsága van, ezért meghívtam az esküvőre. Szerintem pontosan a te eseted.

Zander zavartan hunyorgott.

– Nos… én nem ezekre a részletekre gondoltam – mondta. A hangja élesebb volt, mint akarta, ezért mosolyt erőltetetett magára. – Azt szeretném, hogy nézzük át együtt az árverési listát, és beszéljük meg a vacsora menüjét. Az én szerelmi életem nem szerepel a programpontok között.

– Az nem is létezik – felelte Julia szelíden. – Semmibe sem akarjuk beleártani magunkat, csak segíteni szeretnénk neked.

– Köszönöm, de nem szorulok segítségre.

Zander édesanyja halkan felsóhajtott.

– Drágám, Claudia biztosan nem akarná, hogy örökre egyedül maradj. És ő már öt év nincs köztünk.

– Igen, mama, tudom – válaszolta Zander ingerülten. – Ne aggódjatok miattam, jól vagyok. Igazán.

– De talán ideje, hogy élvezd is az életet – javasolta Julia. – Tudjuk, hogy szeretted Claudiát, de úgy gondoljuk, hogy megint a kezedbe kellene venned az életed irányítását.

Zander összerezzent, és hirtelen bűntudata támadt. Igen, szerette Claudiát. Gyerekkoruk óta ismerték egymást, és rajongott a lányért. Húszévesen feleségül vette, aztán kiderült, hogy a jövőről igencsak eltérő elképzeléseik vannak. Neki pedig rá kellett döbbennie, hogy hibát követett el a házassággal.

A felismerését senkivel sem osztotta meg, sem Claudiával, sem a saját családtagjaival. Aztán a felesége betegsége váratlanul úgyis mindennek véget vetett.

Zander a családi találkozó után Bath óvárosának szűk utcáin sétálgatott, és uralkodni próbált az érzelmi zűrzavaron, amelyet néhai felesége emléke váltott ki belőle.

Amikor közelebb ért az apátsági templomhoz, amelynek tornyai a lemenő nap fényében vörösben ragyogtak, egyszer csak egy rózsaszínű alakot látott meg, és zavarodottan megállt. A templom előtti téren egy nő állt, aki rózsaszínű nyuszijelmezt viselt, mégis nagyon komolynak tűnt. Telt ajka és egyenes orra volt, a haja, amelyet nyúlfülek koronáztak, lazán a vállára omlott. Nagy, mogyoróbarna szemében mintha kétkedés ült volna.

Éppen megfordult, és Zandernek egyszeriben olyan érzése támadt, hogy ismeri, ezért odalépett hozzá.

– Gabby? – kérdezte.

A lány az iskolában egy osztállyal alatta és Claudia alatt járt.

– Igen, én vagyok – válaszolta a nő rövid habozás után. – Emlékszel rám?

Hirtelen visszatértek a régi emlékek. Zander tizenhét éves volt, amikor az iskola folyosóján egy lány jött vele szemben. Egy halom könyvet szorított magához, de elejtette őket, amikor meglátta Zandert. Elvörösödve lehajolt értük, ő pedig segített összeszedni a könyveit.

Közben beszélgetésbe elegyedtek, aztán egyszer csak megjelent Claudia. Egy barátnője elmondhatta neki, mi történik a folyosón, ő pedig lecsapott Zanderre, és magával cipelte.

– Azt hiszed, hogy Gabby Johnson véletlenül ejtette el a könyveit? – kérdezte. – Mindenki tudja, hogy odáig van érted. Róla viszont senki sem tud semmit, csak annyit, hogy a nagyszüleivel él. Jobb, ha tisztában van vele, hogy te már foglalt vagy. Ezért húztalak magammal.

Zander nem tartotta tanácsosnak, hogy most szóba hozza ezt a régi esetet.

– Természetesen emlékszem – válaszolta. – Hogy vagy?

– Köszönöm, jól. És sajnálom, ami Claudiával történt.

Zander bólintott.

– Köszönöm.

– Az apátságba készülsz? Miattam ne zavartasd magad! Örülök, hogy láttalak.

Gabby elindult, de a kezéből kiesett a cédula. Zander udvariasan lehajolt érte, és visszaadta. A tekintete közben a nyúljelmezre esett.

– Lánybúcsú?

–  Nem – felelte Gabby halálosan komoly arccal. – Mindig ebben az öltözékben járok a városban.

– Bathnak szerencséje van – mondta Zander gondolkodás nélkül.

A lány rászegezte a tekintetét.

– Sem Bathnak nincs szerencséje, sem nekem. Vagy te talán szeretnél így járkálni?

Rövid szünet támadt, miközben mind a ketten megpróbálták elképzelni a dolgot.

– Valószínűleg nem – ismerte be végül Zander. – Teljesítetted már a feladatodat?

– Nem. Éppen azon gondolkodtam, hogyan csináljam. Ebben a jelmezben olyan borzalmasan érzem magam, hogy semmi sem jut az eszembe. Ráadásul sürget az idő, úgyhogy inkább megyek is.

– Tehetek érted valamit?

Gabby tekintete gyanakvó lett.

– Miért tennél?

– Mert kedves fickó vagyok, és szeretnék a segítségedre lenni a feladatod teljesítésében. Miről van szó?

Gabby habozott egy pillanatig.

– Fotót kell vinnem arról, hogy megcsókolok egy idegent.

Vagy úgy! Így jár, aki beszélgetésbe elegyedik egy nyuszijelmezt viselő nővel. Zander azonban a lányt és leginkább a telt ajkát nézegetve valójában nem is találta rossznak az elképzelést, és bólintott.

– Jól van, segítek neked, bár igazából nem vagyunk idegenek, csak majdnem.

Gabby bizonytalanul nézett Zanderre, de végül bólintott.

– Oké, akkor essünk túl rajta! – mondta, de hirtelen észbe kapott, és megrázta a fejét. – Ne haragudj, nem úgy értettem, csak… Nagyon kellemetlen nekem ez a helyzet. Az egyetemi könyvtárban dolgozom. Ebben az öltözékben… hülyén érzem magam. Te viszont semmiről sem tehetsz, és nagyon kedvesnek találom, hogy segíteni akarsz nekem. – A lány benyúlt a zsebébe, és előhúzta a mobiltelefonját. – Jól van, készen állok.

Zander előrehajolt, és valójában Gabby arcára akart csókot nyomni. A lány azonban éppen ekkor oldalra fordította a fejét, bizonyára azért, hogy jobb szögben álljon a fényképhez, Zander szája pedig óhatatlanul a szájához ért.

A csók után természetesen azonnal hátra kellett volna húzódnia. De most már nem tudta megtenni, mert egyszeriben olyan heves vágy ébredt benne, hogy a szava is elakadt. Mennyei volt a lányt csókolni, és olyan érzése támadt, hogy az egész világon csak ők ketten léteznek. Gabby ugyanígy érezhetett, mert halk sóhajt hallatva odasimult Zanderhez, miközben a csókja még odaadóbb lett.

A varázs csak akkor tört meg, amikor egy mellettük elhaladó kamasz véletlenül meglökte őket. Ekkor elváltak egymástól, és bocsánatkérést dünnyögtek.

– Én… én… – hebegte Gabby, mintha sokkhatás alatt állna, de nem folytatta, hanem megfordult és elsietett.

Zander elfelejtette becsukni a száját, miközben a lány után nézett. Azon gondolkodott, visszahívja-e. Nem, az nem lenne jó ötlet. Claudia halála óta nem randizott, mert abból csakis bonyodalom származna. Mint ebből a csókból. Zander ezért csak a tekintetével követte Gabbyt, de nem ment utána.

Gabby ritkán örült ennyire a hétfőnek. Amint belépett az egyetemi könyvtárba, azonnal jobban érezte magát. Alighanem azért is, mert újra normális holmikat viselt: kék szövetnadrágot és krémszínű blúzt. A haját lófarokba fogta, és a hétvégi izgalmak után kifejezetten élvezte a munkahelye csendjét.

Közben azért tudta, hogy a csók, amelyet Zanderrel váltott, még hetekig üldözni fogja. Csodás volt a férfi száját a száján éreznie! A pillanatról készült felvétel sajnos túlságosan homályos lett. Gabby ezért hirtelen elhatározással bement egy férfiruhaüzletbe, keresett egy megfelelő próbababát, és kinevezte a barátjának. Az eredményt kifogástalannak találta, és sajnálta, hogy nem jutott már hamarabb az eszébe.

Micsoda véletlen, hogy éppen Zander Grosvenorral találkozott! A gimnáziumban bele volt zúgva, de természetesen tudta, a fiú túl jól néz ki ahhoz, hogy neki esélye legyen nála. Egyébként is Claudiával járt, és más lányokra rá sem nézett. Gabby ezt annak idején imponálónak találta. Most viszont tudta, hogy ki kell vernie a fejéből Zandert, aki hihetetlenül sikeres, gazdag, és egyáltalán nem az esete. Jobban teszi, ha a munkájára koncentrál.

Napközben leginkább az online tanfolyammal foglalkozott, amelyet azért indított, hogy az egyetemisták számára megkönnyítse a hozzáférést a könyvtár könyveihez és adatbázisaihoz. Amikor nem sokkal a munkaideje vége előtt a gondolataiba merülve végigsétált a polcok között, az egyik asztalon egy halom visszaadott könyvet látott. Magához vette őket, és tovább akart indulni, de hirtelen földbe gyökerezett a lába.

Merthogy nem más állt előtte, mint az a férfi, aki körül egész idő alatt köröztek a gondolatai.

Zander Grovernor, itt? Vagy csak tréfát űz vele a fantáziája?

Nem, valóban ő az.

– Helló, Gabby!

– Zander? – mondta a lány alig hallhatóan.

Egy pillanatig arra gondolt, hogy bebújik az egyik asztal alá. Aztán az emlékezetébe idézte, hogy már nem hároméves kislány, aki az anyja viharos életének a foglya. És nem is az a kilencéves gyerek, aki attól retteg, hogy elveszik a nagyszüleitől. Nem, szóba sem jöhet, hogy elfusson vagy elbújjon.

Ezért aztán maradt, ahol volt. Így azonban Zanderre kellett néznie, és ettől sajnos vitustáncba kezdtek a hormonjai. A férfi lenyűgözően festett a láthatóan csináltatott, hajszálcsíkos, szürke öltönyében és fehér ingében. Az egész megjelenése gazdagságot és sikerességet sugárzott. Sötétszőke, kissé hosszú hajával és az átható kék szemével szabályosan elnémította Gabbyt. A könyvtár mintha egyszeriben összezsugorodott volna körülötte.

Végül azonban megtalálta a hangját:

– Ez aztán a meglepetés! Engem keresel?

A férfi bólintott.

– Igen. Említetted, hogy az egyetemi könyvtárban dolgozol. Kutakodtam kicsit, és most itt vagyok.

Gabby csak most figyelt fel arra, hogy Zander idegesnek tűnik.

– Mit tehetek érted?

– Arra gondolkodtam, hogy talán eljönnél velem vacsorázni.

Gabby önkéntelenül is elmosolyodott. A férfit nyilván a találkozásuk indította erre a gondolatra. Zander következő szavai azonban összetörték a reményét:

– Üzleti ajánlatot szeretnék tenni neked.

Hát persze! Hogy gondolhatta egy másodpercig is, hogy másról lehet szó? A randevúra amúgy is nemet mondott volna. Az már túl sok lenne neki. Zander túl vonzó, túl gazdag, minden tekintetben „túl sok” hozzá képest.

– Könyvtárosra van szükséged?

– Nem – felelte a férfi, és megdörzsölte a tarkóját. – Bonyolultabb a dolog.

Gabby kíváncsian nézett Zanderre.

– Izgalmasan hangzik.

– Végeztél már, vagy találkozzunk később?

– Nem, mehetünk.

Miközben elhagyták a könyvtár épületét, Zander azt találgatta, hogy megbolondult-e. Mert amint meglátta Gabbyt, elsöprő vágyat érzett arra, hogy újra megcsókolja. Idekint, a szabad levegőn azonban észhez tért.

– Arra gondoltam, hogy beülhetnénk a Lotharióba.

Az Bath egyik legjobb étterme volt. Zander abban reménykedett, hogy abban a környezetben könnyebb lesz előadnia az ajánlatát Gabbynak. A lány azonban cseppet sem tűnt lelkesnek.

– Vagy inkább máshová mennél?

– Igen, valami kevésbé elegáns helyre, ha nem bánod.

– Semmi baj.

– Nem messze innen van egy jó kis pizzéria. Menjünk oda!

Nemsokára beléptek a hangulatos kis olasz étterembe, amelyben paradicsom, fokhagyma és oregánó bódító illata terjengett. Sok asztalnál ültek vendégek, de nem volt zsúfoltság. A piros-fehér kockás abroszok kötetlen légkört teremtettek.

Amint Gabby és Zander leült, azonnal étlapokat hozott nekik egy pincér, de a lány bele sem nézett a magáéba.

– Én azt kérem, amit mindig: articsókás pizzát kecskesajttal, kapri- és olajbogyóval. Az egyszerűen isteni.

– Miért nem próbálsz ki valami mást? – javasolta Zander. – Lehet, hogy elszalasztasz valamit, ha mindig ugyanazt kéred.

Gabby a homlokát ráncolva nézett a férfira, és ő sietve visszakozott:

– Ne haragudj, természetesen te döntesz – mondta.

Zavartan az étlapjára szegezte a tekintetét, és már megbánta, hogy kritizálta a lányt. Gyerekkorában az éttermek a diszlexiája miatt rémálommal értek fel számára, és mindig csak találomra bökött rá egy ételre, váltakozó sikerrel.

Miután a pincér felvette a rendelésüket, kenyeret és olivaolajat hozott nekik, aztán megint kettesben maradtak. Gabby elvett egy darab ciabattát, belemártotta az olívaolajba, aztán várakozóan a férfira nézett.

– Hallgatlak. Hogy őszinte legyek, elképzelni sem tudom, milyen ajánlatot akarsz tenni nekem.

Zander nagy levegőt vett.

– Mielőtt mindent elmondok, tudni szeretném, hogy van-e tartós kapcsolatod.

– Mi köze ennek az üzleti ajánlathoz?

– Tedd meg nekem azt a szívességet, hogy válaszolsz.

Gabby hunyorított, és megrántotta a vállát.

– Nincs.

Ebben a pillanatban megjelent a pincér a borral. Zander így lehetőséget kapott arra, hogy összeszedje magát.

– Mit tudsz rólam? – kérdezte.

– Azt, hogy egy üzleti tanácsadással foglalkozó céget vezetsz, amely nagyon sikeres, és hogy irodáitok vannak Londonban, Németországban és Írországban. Huszonhét évesen kerested meg az első milliódat, a cégedet egy garázsból építetted fel, miközben egy lakókocsiban aludtál, mert mindent kockára tettél.

Zander bűntudatosan nézett a lányra. Amit mondott, az mind megfelelt az igazságnak. A felesége halála után belevetette magát a munkába, és olyan sikeres lett, amilyen soha nem lett volna, ha Claudia életben marad.

Nem arról van szó, hogy ne hinnék benned, mondta neki annak idején a felesége. De miért nem jó minden úgy, ahogy most van? Ha saját céget alapítasz, alig foglak látni. Én azt szeretném, hogy együtt legyünk, gyerekeink legyenek, és ne tegyük kockára a fejünk felett a tetőt.

– Igen, így van – felelte Zander –, de én inkább a magánéletemre gondoltam.

– Tudom, hogy özvegy vagy. És ahogy már mondtam, nagyon sajnálom.

Zander nem tudta, hogyan mondhatná el Gabbynak, milyen rettenetes volt végignéznie, hogy az a nő, akibe tizenhat évesen beleszeretett, egyre gyengébb lett, végül pedig elveszítette a küzdelmet.

– Nehéz volt – válaszolta csak.

Meghozták a pizzáikat, hozzá pedig fűszereket és parmezánsajtot.

– Claudia halála óta egyetlen nővel sem randiztam. A családom azonban… Nos, ők úgy gondolják, hogy az egyedüllét nem tesz jót nekem, és állandóan össze akarnak boronálni valakivel. – Zander megkóstolta a pizzáját, és elismerően bólintott. – Igazad volt. Isteni.

– Örülök, hogy ízlik. – Gabby még egy kevés chiliolajat locsolt a pizzájára. – Valójában szép tőlük, hogy törődnek veled.

– Igen, így van. Szombaton azonban, miután mi találkoztunk, elmentem a szüleimhez, akik alig bírtak magukkal örömükben.

– Miért?

Zander nagyot sóhajtott.

– Anyám egyik barátnője, Edna Harris látta, hogy megcsókoltuk egymást, és ezt mindenkivel tudatta. A mamám pedig megpróbált kifaggatni rólad.

– Ó, értem. De mondhattad volna, hogy csak segíteni akartál egy régi iskolatársnődnek egy különleges feladat teljesítésében.

Zander bólintott.

– Persze, mondhattam volna, de nem mondtam.

– Miért nem?

A férfi megint nagy levegőt vett.

– Mert nagyszerű ötletnek gondoltam, ha úgy tennék, mintha a barátnőm lennél.

Gabby kis híján félrenyelte az articsókát.

– Tessék?!

– Ezért vagyok itt. Szerződtetni szeretnélek a barátnőmnek.

2. FEJEZET

Gabby azt hitte, rosszul hall. Zander Grosvenornak talán csak furcsa humora van, gondolta. Az is lehet, hogy ő értette félre a férfit. Elképedten meredt rá, és egy kérdésen kívül semmi más nem jutott az eszébe:

– Miért?

Zander nem válaszolt, csak ivott egy korty bort.

– Miért akarsz barátnőt szerződtetni? – folytatta végül Gabby. – Biztosan nem lenne nehéz igazit találnod.

A férfi megrázta a fejét.

– De én nem akarok igazi barátnőt. Egyelőre legalábbis nem.

Gabby megbánta az elsietett kérdését. Zander özvegy, és nyilván még nem tette túl magát a felesége halálán.

– Ne haragudj! – mondta feszengve. – Nem akartam megsérteni Claudia emlékét.

– Semmi baj. Nem volt bántó.

– Azt viszont még mindig nem értem, miért van szükséged hamis barátnőre.

– Mert az boldoggá tenné a családomat. El sem tudod képzelni, mennyire örültek, amikor Edna elmesélte, hogy találtam valakit. A nővérem az édesanyámmal együtt attól tart, hogy soha nem jutok túl Claudia elvesztésén.

Gabbynak ezt előbb fel kellett dolgoznia.

– Természetesen megértem, hogy örömet akarsz okozni a családodnak – mondta végül. Ő is mindent megtenne a nagymamájáért, ahogyan érte is mindent megtettek a nagyszülei. A nagyapja halála után a nagyanyjának egyedül kellett gondoskodnia róla. Időközben nagyon idős lett, a múlt hónapban betöltötte a kilencvenet, és egyre fenyegetőbb lehetőség volt, hogy otthonba kell kerülnie. – Azt azonban furcsállom, hogy el akarod hitetni a családoddal, van barátnőd. Ez végül is hazugság lenne.

– Miért?

– Mert ezzel úgy tennél, mintha már nem gondolnál Claudiára. És ha így van, miért nem keresel igazi barátnőt egy idegen nő helyett, akit megcsókoltál, hogy kihúzd a pácból?

– Személyes okokból – felelte Zander. – Azt akarom, hogy a családtagjaim ne aggódjanak miattam. És hogy ne akarjanak összeboronálni valakivel, mert ez már az őrületbe kerget.

– De nem működne a dolog!

– Miért nem?

– Mert valószínűleg nem akarod örökre fenntartani ezt a látszatot. Mi történne néhány hónap múlva, amikor mi, úgymond, szakítanánk? A tieid megint aggódni kezdenének, mert azt hinnék, hogy Claudia miatt hagytad ott az állítólagos barátnődet. Ha pedig a barátnőd szakítana veled, azt hinnék, hogy összetörte a szíved. Egyik sem jobb, mint a másik.

– Igen, erre már én is gondoltam. Kezdettől fogva az értésükre adnám, hogy semmi komoly nincs köztünk, csak szórakozni akarunk egy kicsit.

Gabby nem tudta, miért, de ezek a szavak rosszulestek neki. Zander eleve nem hisz abban, hogy én többet is jelenthetnék a számára, gondolta. Aztán észhez térítette magát, elvégre csak egy feltételezett helyzetről beszélnek. Gabbynak nem igazán tetszett, mert arról, hogy szerepet kellene játszania, a gyerekkora jutott az eszébe. Akkoriban mást sem tett. Ezért aztán megrázta a fejét.

– Nincs olyan, hogy köztünk, Zander. Ez csak hipotetikus kérdés volt.

– Azért gondolkodj el rajta! – javasolta a férfi. – Ez a megállapodás mindkettőnk számára előnyös lenne. Ha elmondom a családtagjaimnak, hogy csak rövid közjátékról van szó, ők boldogok lesznek, de nem fognak lerohanni téged. Neked csak annyit kell tenned, hogy időnként elkísérsz egy rendezvényre, eljössz velem a családi eseményekre, együtt mutatkozol velem. Ez minden. Én pedig természetesen fizetnék neked az idődért. Mit szólsz hozzá?

– Azt, hogy ez őrültség, és te még őrültebb vagy.

Zander arcán mosoly suhant át.

– Ez azt jelenti, hogy vállalod?

A férfi mosolyától Gabbynak egy pillanatig elakadt a szava. Zander egészen megváltozott tőle, sokkal megnyerőbb lett, ő pedig a másodperc törtrészéig késztetést érzett arra, hogy igent mondjon. A férfi megérezhette a határozatlanságát.

– Ugyan már, Gabby, erőltesd meg magad! – mondta rábeszélően. – Még az is lehet, hogy jól fogsz szórakozni.

Szórakozni… A lány még mindig Zander mosolyának hatása alatt állt, miközben a fejében egymást kergették a gondolatot. A férfi fizetne neki, úgyhogy talán félretehetne egy kis pénzt a nagymamájának.

– Milyen rendezvényekre kellene elkísérnem? – kérdezte gyanakvóan.

– A nővérem néhány hónap múlva férjhez megy Bathban, én pedig a jövő héten gálaestet szervezek Londonban. Időnként elmennénk vacsorázni, és sajtófotókhoz pózolnánk. Talán interjúkat is adnánk.

Gabby azonban már az első pontnál megdermedt.

– Kihez megy feleségül a nővéred?

– Alessio Bravantihoz.

– Az autóversenyzőhöz?

– Igen, hozzá.

– És a gála? Nagy durranás lesz, amelyről beszámolnak majd a magazinok?

– Gondolom, igen. – A férfi összeráncolta a homlokát. – Ez gondot jelent neked?

– Ó, igen! Sajnálom, de erre nem én vagyok a megfelelő személy. – Gabby eltolta maga elől a tányért, és nagyot sóhajtott. – Bevallom, nem tartozom azok közé a nők közé, akik rajonganak a nyilvános szereplésekért.

– Senki sem fog kritizálni.

– Ez nem igaz, te is tudod. A családod ítéletet alkotna rólam, ahogyan a gálaest és az esküvő vendégei is. Ha pedig az újságírókra gondolok…

– Nem teljesen mindegy, hogy miket írnak?

– Nem, mert a szavak fájdalmat okozhatnak, és az ilyen sebek csak nagy sokára gyógyulnak be. Igenis fontos, hogy mit gondolnak rólunk mások.

Gabbynak azok a szociális munkások jutottak az eszébe, akinek az értékelésétől függött, hogy ő a nagyszüleinél maradhat-e. Annak idején mindent megtett azért, hogy jó benyomást keltsen. Olyan gyerek lett, amilyennek a hivatalnokok akarták: csendes, észrevétlen. És még mindig olyan ember. Fél a nyilvánosságtól. Minden, csak nem egy particica.

– Igazán sajnálom, Zander, de nekem ez egyszerűen nem menne. Valaki mást kell keresned a feladatra – mondta. A férfi szóra nyitotta a száját, Gabby azonban gyorsan felállt. – Bocsáss meg egy pillanatra! – kérte, és a női mosdóba indult.

Az lesz a legjobb, ha sietve kifizeti a számláját, aztán eltűnik innen. Lehet, hogy ez gyávaság, de mindenképpen helyes döntés. Ismeri a határait, és annak a szerepnek az eljátszása meghaladná az erejét.

Miután Gabby visszament az asztalukhoz, Zander látta rajta, hogy minél előbb el akarja hagyni az éttermet. Ő azonban csak mosolyogva a lány székére mutatott.

– Még rendeltem magunknak desszertet – mondta. – Azt, amit mindig kérsz.

Gabby meglepetten eltátotta a száját.

– Én valójában már menni akartam.

– Kárba veszne a desszert – felelte Zander szelíden. – Ráadásul a megállapodásunk legfontosabb részéről még nem beszéltünk.

– Éspedig? – kérdezte Gabby, és nagy sóhajjal visszaült a székére.

– A munkadíjról.

– Az nem számít.

– Várj! Ha elfogadod a javaslatomat, százezer fontot fizetek neked, és természetesen a költségeidet is megtérítem.

A lány szeme elkerekedett.

– Tessék? Te megőrültél?

– Nem.

– Biztosan kevesebb pénzért is találsz valakit, aki megcsinálja, amit akarsz.

– Lehet, de én téged akarlak.

Az asztaluknál hosszú csend állt be. Gabby el sem akarta hinni, hogy ez igaz.

– Te vagy a legjobb választás – folytatta Zander –, mert téged csókoltalak meg, és téged látott Edna.

– Valóban azt hiszed, hogy felismerne? – kérdezte Gabby, miután megtalálta a hangját.

– Talán nem, de nem akarok kockáztatni. Tökéletesen tisztában vagyok azzal, hogy neked nem fűlik a fogad a dologhoz. De gondolj arra, hogy mi mindent tudnál kezdeni azzal a pénzzel!

Gabby arcán ábrándos kifejezés jelent meg, miközben bizonytalanul harapdálta az ajkát.

– Igazad van, a pénz csodás lenne. Mégsem vállalhatom, mert az nem volna tisztességes veled szemben. Nem tudnám eljátszani a szerepet. És nem csak a nyilvánosság miatt. – A lány előrehajolt. – A való életben soha nem járhatnék veled. Nem lennék hiteles, és senki sem venné be, hogy egy pár vagyunk.

Zander meglepetten nézett Gabbyra.

– Miért ne járhatnál velem?

– Fontos ez?

– Természetesen. Mert ha van valamilyen akadálya, azt leküzdhetjük.

– Nos, egyrészt soha nem mennék bele egy kapcsolatba csakis a szórakozás kedvéért.

– Mert életre szóló társat keresel? – Zander megpróbálta elérni, hogy a hangjában ne legyen kétkedés.

Gabby megrázta a fejét, és a férfi karjára tette a kezét.

– Ne haragudj! Tudom, hogy tragikus véget ért a házasságod. Tökéletesen megértem, hogy többé nem akarod elkötelezni magad. Én azonban igen… legalábbis majd valamikor.

– Ez azt jelenti, hogy csakis az igazival kezdesz majd kapcsolatot?

– Mondjuk inkább úgy, hogy nem szeretnék kapcsolatot valakivel, aki egyértelműen nem az igazi.

– Értem.

Gabby kétkedve nézett a férfira.

– Igazán? Valóban nem látod, hogy mi nem illünk össze? Te úgynevezett jó parti vagy, én viszont egy egészen átlagos nő, és számomra egy átlagos férfi a tökéletes választás. Vagyis a te ellentéted.

Zander megint Claudia hangját vélte hallani: Miért nem éred be azzal, Zan, amink van? Miért kell neked egy képtelen álmot kergetned, amely tönkretehet minket?

Neki azonban eszébe sem jutott, hogy megkönnyítse Gabby dolgát.

– Emlékszel még a csókunkra?

A lány habozott egy pillanatig.

– Igen, természetesen emlékszem, de az semmit sem jelentett. Csak… botlás volt.

– Miért nem próbáljuk meg újra?

– Tessék?

– Jól hallottad. Miért nem próbáljuk meg még egyszer? Akkor majd kiderül, hogy botlás volt-e.

– Ez nevetséges!

– Nem az. Merthogy a testiséget illetően tudom, hogy az eseted vagyok, te pedig az enyém. És ezért meg is tudjuk tenni.

– Egészen biztos, hogy nem fogok itt csókolózni veled! – Gabby körbenézett, és összeráncolta a homlokát. – Ha azt hiszed, fizethetsz nekem azért, hogy…

– Nem! – Zander csitítóan felemelte a kezét. – Nem úgy értettem. Csak azt akartam mondani, hogy kölcsönösen vonzódunk egymáshoz. Vagy te azt állítod, hogy tévedek?

Gabby nagyot sóhajtott.

– Nem, de örülnék, ha azt mondhatnám.

Bingó! – gondolta Zander.

– Ezért is megy majd nekünk a szerepjátszás. Nos, benne vagy? Néhány társasági esemény, és kapsz százezer fontot.

Gabby határozatlanul nézett a férfira. Aztán lehunyta a szemét, mintha megpróbálná elképzelni, mi vár rá. Végül felnézett, és bólintott.

– Jól van, megcsinálom. De csak akkor, ha a nagymamámnak elmondhatom az igazat.

Most Zander habozott.

– Ő senkinek sem fogja elárulni – ígérte Gabby –, erre a szavamat adom.

– Jól van. Megegyeztünk.

– Így jutottunk megállapodásra Zander Grosvenorral – foglalta össze Gabby a történetet, és tettetett vidámsággal a nagymamájára mosolygott.

Lucille többször is közbekérdezett, és még most is kétkedőnek tűnt.

– Valami nem tetszik nekem ebben a dologban – mondta. – Leginkább azért, mert úgy teszel, mintha nekem akarnál pénzt szerezni.

– Nem állíthatnám, hogy nagy áldozatot hozok. A legtöbb nő kapva kapna egy ilyen ajánlaton.

– Csakhogy te nem vagy olyan, mint a legtöbb nő. Biztosan nem mennél bele futó kapcsolatba egy fiatalemberrel csak azért, mert jóképű és gazdag.

– Nem is megyek bele futó kapcsolatba, nagyi. Csak úgy teszek.

Lucille elmosolyodott.

– Figyelj, öreg vagyok, de nem butultam el. Nem fogod élvezni ezt a hazug játékot. És még valamit kérdeznék tőled: szerinted nagyapád kedvelné azt a férfit?

– Mindenképpen – felelte Gabby gondolkodás nélkül. – Zander a gimnáziumi barátnőjét vette feleségül, és a halála után is tiszteletben tartja az emlékét. Ráadásul azért találta ki ezt a színjátékot, mert nagyon szereti a családját.

Gabby nagyanyja tétován bólintott.

– Hát jó, lehet, hogy igazad van. De kérlek, ígérd meg, hogy óvatos leszel!

– Persze. Ne aggódj, csakis a pénz miatt teszem. Nem fogok beleszeretni Zanderbe.

Gabby ebben egészen biztos volt. Kétségtelenül vonzódik a férfihoz, de ezen idővel majd túlteszi magát.

– Akkor sok szerencsét kívánok neked – mondta Lucille.

– Köszönöm, nagyi. És megígérem, hogy mindenről be fogok neked számolni. Most viszont mennem kell. Zanderrel meg akarjuk beszélni a megállapodásunk részleteit, méghozzá egy kis csónakkiránduláson. Az ő ötlete volt.

Negyedórával később Gabby megérkezett az Avon folyónál található csónakkölcsönzőhöz. Zander azért javasolta ezt a helyet, mert a találkozásuk így mások szemében randevúnak tűnik, ők pedig a csónakban zavartalanul beszélgethetnek. Gabby abban reménykedett, hogy a szabadban majd enyhül a vonzódás, amelyet Zander ébresztett benne. Amikor azonban meglátta a kikötőhely előtti padon ülni, szertefoszlott a reménye.

A férfi azonnal felállt, amint észrevette őt, neki pedig összerándult a gyomra. Zander fehér pólót és edzőcipőt viselt a farmernadrágjához, és olyan férfias volt, hogy Gabby hormonjai megint felpezsdültek. Vigyázott azonban, hogy ez ne látsszon meg rajta, és odament a férfihoz.

– Szia! – üdvözölte Zander, és kezet nyújtott neki.

– Szia! – Gabby a férfiéba tette a kezét, és azonnal libabőrös lett. – Mi a helyzet? Követ minket valaki?