ANTI-WOKE KIÁLTVÁNY

RÖVID KALAUZ A MODERN MARXIZMUSHOZ

Kálmán barátomnak és Pocsaji Miklósnak, akik fölfigyeltek rám.

Borító Pocsaji Miklós

© Viknyédi Balázs

ELŐSZÓ

Honnan ered a woke mögötti felfogás? Milyen eszmetörténeti folyamatok játszottak és játszanak szerepet az ún. „kulturális marxizmus” térnyerésében? És miben van párhuzam a szélsőbaloldaliság és a szélsőjobboldaliság között? Összeesküvés-elméletek helyett beszéljenek a tények! Mindenkinek ajánlom ezt a könyvecskét, aki szeret gondolkozni, és nem akarja befolyásoltatni magát a woke-tól.

Itt-ott csípős, máshol horrorisztikus, de mindenképp megér egy olvasást!

A KRITIKAI ELMÉLET HÁLÓJÁBAN

„ Eszmélnél, de eszme csak az övé jut eszedbe”

Illyés Gyula: Egy mondat a zsarnokságról (részlet)

Milyen szépen árnyalt a mi édes, magyar anyanyelvünk! Arra, hogy valaki fölébred, használhatjuk akár az „eszmél” szavunkat, akár a „felébred” szavunkat. És ha játszani akarunk ezeknek a szavaknak a jelentésével, akkor az „eszme-eszmél” asszociáció mentén mondhatjuk, hogy az angol „woke” nem is igazából „fel-ébredt”-et jelent, hanem „fel-eszmélt”-et. Aki ezt képviseli, az nem felébredt az ún. „hazugságokból”, hanem „reá-eszmélt” saját eszméje által egy ember alkotta igazságra, magyarul. Na de, mi ez az eszme, ami észrevétlenül, akarva-akaratlan a mi elménket is mossa, akár hiszünk benne, akár nem? Vizsgáljuk meg, saját szavainkkal!

Az idősebbeknek nem kell azt az agyonismételt hazugságot bemutatni, hogy a marxi teória szerint a történelem osztályharcok története. Ha harc, akkor pedig adott egy ellenség és egy áldozat.

Amíg Marx addig ment el, hogy ez a harc az anyagi, tőkés kizsákmányolók és a proletariátus között zajlik, addig a mi jelenünkben más a helyzet. A modifikált marxi méreg manapság máshogy mételyezi

meg a tudatunkat. A marxi méregnek egy a fő mozgatórugója: mindig ki kell kiáltani egy csoportot, egy réteget ellenségnek, akit aztán egy másik, áldozatnak kikiáltott csoporttal össze lehet ugrasztani. És ennek nevében minden olyan keretet, amely társadalmilag nevelő/fékező/jobbító célzatú, lerombolhassanak. Milyen diabolikus!

A Lenin által továbbmételyezett marxi elméletet, amikor kivitelezték a cári Oroszország romjain, a nyugati elvtársak csalódtak. Azt látták ugyanis, hogy a Lenin által kiötlött Bolsevik Párt, mint a „forradalom élcsapata” ugyanúgy visszaél a munkásoknak, parasztoknak és a társadalomnak en bloc a helyzetével, kisajátítva a párttagok számára mindent, a „földi paradicsomot”.

Ebből a csalódottságból kifolyólag a nyugati marxisták nem a burzsoázia és proletariátus ellentétére helyezték a hangsúlyt, ugyanis szerintük a nyugati munkásosztály egy forradalom esetén a „dekadens” polgársághoz akarna felemelkedni, amely saját teóriájukat cáfolná meg. Helyette a nyugati marxista gondolkodók az 1920-as évektől kidolgozták az ún. kritikai elméletet.

A kritikai elmélet abból áll, hogy az osztályharcot nem egy pártelit vezeti drasztikus forradalomba, ahogy az Oroszországban történt, hanem „ a lassú víz partot mos” elve alapján a nyugati osztályharc kulturális felépítményekben zajlik. Ennek megfelelően a kiválasztott, és egymásnak ugrasztani kívánt elnyomók-elnyomottak európai esetben a hagyományos, europid, keresztyén társadalom vs. színes bőrűek/vallási kisebbségek/szexuális kisebbségek/férfiak és nők stb. És ez nem túlzás, valóban így van! A kritikai osztályharc elméletét bármelyik társadalmi csoportra rá lehet húzni, hogy ellenségeskedés keletkezzen! Egy áldozatnak kikiáltott csoportot egyaránt össze lehet ugrasztani egy másik, korábban áldozati csoporttal, és vice versa.