Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

BEVEZETÉS

Ürü-testvér

A csodafülemile

Az élet almája

Nachapet leánya

Az álomlátó

Az áruló anya

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Gopcsa László

ÖRMÉNY REGÉK
GRIGOR KHALATIANTS 1887. ÉVI
GYŰJTÉSE ALAPJÁN

BUDAÖRS, 2024

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-974-5 EPUB
ISBN 978-963-559-999-8 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2024

első kiadás: 1887.
Az elektronikus változat az 1911. évi
magyar nyelvű kiadás alapján készült
nyelvileg átdolgozott, jegyzetekkel ellátott változat

a borító
örmény tradicionális népművészeti motívum
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

BEVEZETÉS

Az örmények szépirodalma kevéssé ismeretes. Míg történetirodalmuk az európai írók jól megérdemlett figyelmében részesül s azoknak tudományos értékét majdnem minden évben különféle európai nyelvű fordításokban és monográfiákban mindinkább és inkább feldolgozzák: addig szépirodalmát kevéssé ismerik. Pedig gazdag az regékben, dalokban, az epikai mondák minden fajában. Irodalomtörténete tehát bő anyagot nyújt úgy az etnográfus, mint s filológus számára.

E régi népnek ezen gazdag irodalomtörténeti anyagából nemrégiben Chalatianz Gergely Moszkvában, a keleti nyelveknek Lazarev-féle intézetében az örmény nyelv tanára, egy kötetben Örmény Regéket tett közzé. E gyűjteményben közölt Regék annyira nagy hatással voltak az örmény közönségre, hogy közzétételük által az örmény etnográfia mintegy új életre kelt. De hatással voltak más népek irodalmára is, mert kiderült nemcsak az, hogy az örmény regék a szlávok, németek és még más népek regéihez hasonlók, amennyiben hallhatni azokat úgy a Ván-tó partján, mint akár a Duna és Volga környékén, hanem az is, hogy némely örmény rege - éppen úgy, mint sok más keleti - tartalmára, regényességére, sőt még más sajátságaira is az európai népeknél feltalálható regékkel egykorúnak látszik lenni.

A gyűjteményben felvett hat rege (Ürü-testvér, A csodafülemile, Az élet almája, Nachapet leánya, Az álomlátó és Az áruló anya) a leginkább örmények lakta Ván és Mus tartományokban ismeretes. Chalatianzé az érdem, hogy azokat most már szélesebb körökben is ismerhetik. Én csak arra törekedtem, hogy megismerje a magyar olvasóközönség is.

Budapest.

Dr. Gopcsa László.

Ürü-testvér

Élt egy özvegy és volt neki egy leánya. Az özvegy férjhez ment özvegy férfihoz, kinek első nejétől két gyermeke volt: egy fia és egy leánya. Egyszer így szólt az asszony urához:

- Vezesd gyermekeidet a hegyre!

A férfi nem tudott ellenállni a kérésnek, egyszer csakugyan kenyeret tett táskájába, magához vette a gyermekeket és felment velük a hegyre.

Amint mentek, lakatlan helyre érkezének. Itt így szólt az atya gyermekeihez:

- Pihenjétek ki egy kissé magatokat!

És a gyermekek pihenni kezdtek.

Az atya elfordította arcát és keservesen sírt. Azután a gyermekekhez fordult és így szólt hozzájuk:

- Gyermekecskéim! Egyetek valamit!

És ezek ettek is keveset. Erre a fiú mondta:

- Atyácskám, inni akarok!

Az atya elővette a botját, azt a földbe szúrta, rátette a kabátját és így szólt:

- Jer ide, fiam, ülj a kabátom enyhe árnyékába, míg neked vizet hozok.

A fiú és nővére itt maradtak, az atya tovább ment és gyermekeit földbeszúrt botja mellett hagyta. Vajon hosszú vagy rövid ideig várakoztak, míg megbizonyosodtak, hogy az atya nem jő vissza, nem tudhatni; elég az hozzá, elmentek őt minden oldalról felkeresni, de sehol egy emberi lelket sem láttak.

Erre ők ugyanazon helyre visszatérve, sírni kezdtek és mondták nagy keservesen:

- Oh, oh!

- Nézd csak, ez az apa botja, ez a kabátja, de ő nem jön többé vissza!

- Oh, oh!

- Nézd csak, ez az apa botja, ez ott a kabátja, de ő nem jön többé vissza!

Vajon az ifjú és leány hosszú ideig ültek itt, az nem ismeretes; annyi bizonyos, hogy végre fölkeltek, egyik élvévé a botot, a másik a kabátot és tovább mentek anélkül, hogy tudták volna, hová. Mentek, mentek s amint mendegéltek, lópatkónyomokat esővízzel megtöltve látnak.

- Inni akarok, nővérecském! - mondta a fiú.

- Ne igyál, fivérecském, mert csikóvá változol! - mondta a nővér.

És tovább mentek. Amint mentek, ökörlábnyomot látnak.

- Oh nővérem, mily szomjas vagyok én!

- Ne igyál, fivérecském, mert borjúvá változol.

És tovább mentek. Így menve, bivalynyomokat látnak.

- Oh nővérem, szomjas vagyok!

- Ne igyál, fivérecském, mert bivalyborjúvá változol.

És tovább mentek. Amint mentek, medvelábnyomokat látának.

- Oh mily szomjas vagyok, nővérecském!

- Ne igyál, fivérem, mert medvefiókká változol.

Tovább menve, disznólábnyomokat vesznek észre.

- Oh nővérem! Én inni akarok!

- Ne igyál, fivérem, mert malaccá változol.

És tovább mentek. Amint mentek, farkaslábnyomokat vettek észre.

- Oh nővérem! Szomjas vagyok!

- Ne igyál, fivérem, mert farkaskölyök leszel!

És tovább mentek. Így menve, ürülábnyomokat látának.

- Oh nővérem, én már meghalok a szomjúságtól!

- Oh fivérem, ez nekem nagyon fáj! – mondta. - Te ürüvé változol, ha iszol!

A szomjúságot tovább nem tűrhette a fiúcska, mohón ivott belőle és ürüvé változott. Rögtön mekegni kezdett, s így ment nővérével. Sokáig vándoroltak ide, s tova, míg egyszer csak hazaérkeznek.

Itt az áldott állapotú mostohaanya férjéhez simulva mondja:

- Öld le ürüdet, én enni akarok!

A nővér nagy bajjal megszabadította ürü-fivérét és felvezette őt a hegyre. Mindennap kivezette őt a mezőre, ahol a nővére is megjelent, és fonta a guzsalyt. Egyszer a rokka kiesett kezéből a mélységbe. Az ürü itt maradt legelni és a nővér lement a rokka után.

Amint a mélységbe lép, ott ezeréves boszorkányt lát feküdni. Ez hirtelen észrevette a leányt és mondta:

- A tollas madárnak, a csúszó-mászó kígyónak lehetetlenség idejönni, mi módon mertél te, lányom, ide lépni?

A leány félelemmel így felel:

- Irántad való szeretetből jöttem hozzád, nagyanyácskám!

A vén banya magához hívta a leánykát, maga mellé ülteti s kérdezősködik tőle erről is, arról is. A gyermek az öregnek nagyon megtetszik.

- Elmegyek és neked halat hozok - mondta - te bizonyosan éhes vagy.

De a halak kígyók és sárkányok voltak csak. A gyermek nagyon megijedt és elkezdett a félelemtől sírni. Az öreg kérdezte:

- Lányom, miért sírsz?

Az felelte a leány:

- Édes jó anyám jut eszembe és utána sírok én.

Ekkor elbeszélt az öregnek mindent, ami azelőtt történt.

- Ha így áll a dolog - mondta az öreg - akkor ülj le mellém és én fejemet térdeidre téve aludni akarok.

Ezután a banya tüzet csinált, a tűzfogót a kemencébe tette s mondta a leánynak:

- Ha a fekete iderepül, akkor ne költs fel engem, de ha a szivárványszínű száll ide, akkor vedd elő az izzó fogót, fektesd azt lábaim mellé, hogy én erre álmomból felébredjek.

A leánykának bátorsága a félelemtől lábába szállt. Mit kelljen már most neki tennie? Leült, az öreg banya fejét a térdére fektette és aludt. Nemsokára látja: hogy iszonyú fekete szörny repül elő; ekkor a leányka hallgat. Kevés várakozás után látja, hogy a szivárványszínű repül errefelé. Megragadja az izzó fogót és az öregnek a lábaihoz dobja. Erre az öreg mondja:

- Pfuj, hogy csípnek a bolhák! - és felébredt.

Felkelt és leányát fölemelte, kinek már most láng hajfürtje ragyogott a szivárványszínűnek fényétől s ruhái arannyá változtak. Ekkor megcsókolta öregének kezét és kérte, hogy adjon szabadságot az eltávozásra. És el is távozott, megkeresve ürü-fivérét, kivel aztán hazafelé tartott. A mostoha anya nem volt otthon és a leány titokban gödröt ásott a kemence mellett, elrejtette abba aranyruháját és felvette a régit.