Copyright © Anne L. Green, 2025

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó, 2025

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Fehér Zsanett

A fedél Koppányi Lilla munkája.

Szerkesztette: Kal Pintér Mihály

Korrektúra: Valentin Kristóf

Tördelés: NovaBook

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2025

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 1 770 7890

admin@alomgyar.hu • www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-6830-51-9

Keresd a szerző novelláit:

https://alomgyar.hu/konyvlista/novellak

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

A remény hajnala, 2015

A sötétség fogságában, 2015, 2018

Eltitkolt múlt, 2016

Viharos érzelmek, 2016

Törékeny vonzerő, 2017

Elvarratlan szálak, 2017

Ördögi kísértés, 2018

Csábító 1–3., 2018–2019

Bűnös viszony 1–2., 2019–2020

Elfojtva 1–2., 2020–2021

Biztos menedék 1–2., 2020–2021

Hatalom, mámor, Toszkána 1–3., 2021–2022

Perzselő románc Provence-ban 1–2., 2022

Toszkán lázadó 1–3., 2023

A hűség pokla, 2023

Smaragd sziget 1–2., 2024

Eltitkolt múlt – Bővített, javított kiadás, 2024

Toszkán borbáró, 2024

Elvarratlan szálak – Bővített, javított kiadás, 2024

Lapokba zárt titkok, 2024

Ajánlom azoknak, akik a játék élvezetéért játszanak, és azoknak is, akik túl komolyan veszik az életet. Ne feledjétek, nincsenek írott szabályok, mert azokat mi magunk alkotjuk! Bele kell kóstolni a vereség ízébe is. Fogadjátok el, de ne adjátok fel, inkább nyissatok új táblát! Az ördögi játszma elkezdődött, de egyszer angyali véget ér.

REGGIE

Két dologhoz értek: a játékhoz és a nőkhöz

„Nem csak a drog, ami függővé tesz. Néhányan a munkájukat lövik be, néhányan a sportot szívják fel, néhányan szerencsejátékot fecskendeznek be. Vannak, akik szúrják magukat gyorskajával, jó borral, szivarral. Van, aki a szerelem rabja. És mint minden drogosnak az utcán, mindig szükséged van egy újabb adagra.”

(Oz c. filmsorozat)

– Mondd csak, Reggie, nem unod még ezeket a kisded játszadozásokat? – vágta be a limuzinom ajtaját a legjobb barátom.

– Mire gondolsz, Juke? – szaporáztam meg a lépteimet.

– Erre a kis nőcskére – bökött az előttem tipegő szőke cicababára. Olyan hangsúllyal mondta, mintha a csaj nem hallhatta volna. Hangosan kacagtam fel a megjegyzésén.

– Csak nem féltékeny vagy? Már a tiéd lehet – vontam meg a vállam. – Sőt, megkérlek, hogy szabadíts meg tőle! – vigyorogtam, mialatt beléptem a Bellagio Casino bejáratán, ahol már törzsvendégnek számítottam.

– Annyira közönséges tudsz lenni! – vágta oda álszent módon. Pontosan tudtam, amint alkalma nyílik rá, ő is meghúzza majd a pénzért mindenre kapható hölgyeményt.

– Most azokra célzol, amik az autóban történtek? Talán zavart? – sandítottam felé.

A legújabb kísérőm, vagyis sokkal inkább játékszerem ugyanis a száját a lábam között nem éppen beszédre használta, más módszerrel igyekezett biztosítani arról, hogy számára nincsenek határok.

– Hagyjuk! – csóválta a fejét. – De nem gondolod, hogy ideje lenne már komoly dolgokkal is foglalkoznod?

– Most is azt teszem – vontam meg hanyagul a vállam.

– Mivel? Azzal, hogy bulizol és szórod a pénzed? – A hangjából hallani lehetett a megvetést. – Egyszer az is elfogy.

– Nem hinném, hogy ehhez neked bármi közöd lenne – néztem rá olyan tekintettel, hogy értse, hol a helye. Habár évek óta a legjobb barátom volt, akadtak helyzetek, amelyekbe még neki sem hagytam beleszólást.

– Ideje lenne már megállapodnod, és komolyan venned a nőket.

Tettetett meghökkenéssel torpantam meg. Minden bizonnyal elment az esze. Szembefordultam vele, és hangos nevetésben törtem ki.

– Te lázas vagy, öregem, vagy csak megbolondultál. Ezt nem gondolhatod komolyan.

– Reggie, az élet rövid, és egy napon azon kapod majd magad, hogy végtelenül magányos vagy. Eljön majd az idő, amikor a húszas lányok észre sem vesznek.

– Te most csak hülyéskedsz velem, ugye? Amíg ez tele – lobogtattam meg előtte a bankkártyám –, nem kell attól tartanom, hogy elmennek mellettem a csajok. Megállapodás, hah! – forgattam a szemem. – Ha bolond lennék. Pont neked magyarázzam, hogy a kurvák még mindig olcsóbbak, mint egy feleség? A kötöttségekről és a problémákról, amit egy nő okozhat, nem is beszélve. Nem hiányzik egy ragadós, féltékenykedő, rinyáló liba, aki megfojt a szeretetével – mutattam idézőjelet az ujjaimmal.

– Reggie, én hiszem, hogy te ennél többre vagy hivatott. Ez előbb-utóbb unalmas lesz.

– De még nem az – csaptam a vállára. – Hozd a zsetonokat! Játszani fogunk. Méghozzá nagy tétekben. Ez mindig jó móka – léptem el tőle, meg sem hallgatva az érveléseit. Nem volt kedvem a szent szövegekhez. Az én életem erről szólt, és élveztem. Eszem ágában sem volt ezen változtatni. Komoly üzletember legyek? Én? Ugyan már! Hát, az baromi unalmas lenne. Maximálisan kihasználom a helyzetet, ha már gazdagnak és győztesnek születtem. Tekintetemmel már a legközelebbi pókerasztalra és a játékra koncentráltam. Nyerni jöttem, és én nyerni is fogok. Én mindig diadalmasan távozom, és minden esetben megkapom, amit akarok. Ennél nem adom alább.

Pár órával később a hangulat körülöttem és a pókerasztal körül már a tetőfokára hágott. Folyamatosan emeltem a téteket. A kaszinó hoszteszeinek kitüntető figyelmét élveztem. Az alkalmazottak igyekeztek kivétel nélkül a kedvemben járni, szinte királyként kezeltek, és ez a bánásmód igencsak ínyemre való volt. Szerettem a kivételezettséget és hogy körberajonganak. Most is szinte mámorban úsztam, és hagytam, hogy a hölgyek helyettem is szórják a pénzem. A tekintetemmel a tömeget vizslattam, Juke-ot kerestem, aki már kora este eltűnt. Kicsit idegesített az utolsó beszélgetésünk. Ez nagyon nem vallott rá. Vajon mi üthetett belé?

A bárpultot pásztáztam, amikor is megakadt a szemem egy csinos fiatal nőn. Mosolygós, szikrázóan zöld szeme váratlanul összeakadt az enyémmel. Összeforrt a pillantásunk, majd elkapta rólam, és a figyelmét újra a partnerének szentelte. Hosszan, szemérmetlenül bámultam. Úgy tűnt ki a tömegből, mint a legfényesebb csillag az égbolton. Szemrevaló teremtés! – nyugtáztam. Alaposan végigmértem. Testhez tapadó fekete egyenruhája kihangsúlyozta varázslatos idomait, vörös rúzsa pedig azonnal a szépen ívelt szájára vonta a figyelmemet. Tehát itt dolgozik. Remek! Szikrázó szem és csábító ajak… Mesés test és formás láb. Jöhet! Ahogy a magas sarkú cipőjében illegett, izmos combja kirajzolódott. Hmm… Csinos kis darab. Ínyemre való falat. Látszólag remekül szórakozott egy idősödő férfi társaságában. Hangos kacagásban döntötte hátra a fejét, majd a hosszas szuggerálásom eredményeképpen újra felém sandított. Helló! – vetettem be féloldalas mosolyom. Bájos arckifejezése váratlanul eltűnt, de nem eresztettem. Hosszan tartottam fogva a tekintetemmel. Feszengett, kihúzta magát, majd mintha csak zokon venné az érdeklődésemet, hátat fordított nekem. Mi a fene? – hőköltem hátra. Megszoktam, hogy velem kacérkodni szoktak, nem pedig lerázni. Minden nő azon munkálkodott, hogy felkeltse a figyelmem. Engem nem szokás levegőnek nézni – forgattam a szerencsezsetonom egyre gyorsabban az ujjaim között. Ki ez a kiscsaj? Minden bizonnyal még nem tudja, én ki vagyok – csaptam le a játékszerem az asztal lapjára. Sebaj, ezt sürgősen orvosolni fogjuk. Most azonnal megtudja. Elhatároztam, addig dolgozom rajta, amíg megtörik, ő sem lesz kivétel. Öt percen belül a kegyeimért fog versengeni. Összehúzott szemmel intettem a mellém rendelt frivol kísérőlánynak.

– Az igazgatóval akarok beszélni. Most! – Ellentmondást nem tűrve, kissé frusztrált hangnemben mordultam rá. Nekem nem mondhatnak nemet, és főleg senki nem nézhet rajtam keresztül. A megszeppent nő engedelmesen bólintott, majd gyorsan el is viharzott. Kis idő elteltével Colemannel, a kaszinó igazgatójával együtt tért vissza.

– Mr. Reynolds! Üdvözlöm! Remélem, mindennel elégedett – bájolgott negédesen. Az ujjammal a bárpult felé böktem, egyenesen a bosszantó csinibaba felé, aki azóta sem pillantott rám.

– Áh, ő Victoria Sawyer, csak pár hete van nálunk. Azért nem láthatta még, mert az utóbbi időben kissé hanyagolt bennünket.

Nem törődve a burkolt szemrehányással, közöltem vele:

– Őt szeretném ma estére.

– Nem hiszem, hogy ez túl jó ötlet lenne – pillantott egyenesen a szemembe, mintha azt akarná sugallni, hogy ő nem az a fajta lány. Minden nő azt hangoztatja, hogy ő nem olyan. Nem is tudom, ki lepődik meg jobban, amikor bebizonyosodik, hogy de bizony, ő is olyan. Én többnyire nem. – Azt javaslom, válasszon másikat! – fűzte még hozzá.

A szemöldököm az egekbe szaladt. Ez most elutasított? A kaszinó mostanában nem volt túl sikeres, éppen ezért törekedtek arra, hogy a milliomos vendégek kedvében járjanak. Felálltam, és jelentőségteljesen megigazítottam a zakómat.

– Azt majd a hölgy eldönti. Mi maga, erénycsősz? – vágtam oda.

– Nézze, Mr. Reynolds, mindig kellő körültekintéssel válogatjuk meg a kísérőit, de…

– Jól értem, hogy maga most nemet mond nekem? – Tekintélyt parancsolóan, lesújtóan villogtattam felé a szemem. Azonnal vette a lapot.

– Nem. Szó sincs róla. – Idegességében nagyokat sóhajtott. – Azonnal intézkedem – sütötte le a szemét, és beletörődve indult el az érintett hölgyemény felé. Na ugye! Mindig a pénz beszél…

A tekintetemmel követtem őt, fürkészve, ahogy felvilágosítja a csinibabát a kialakult helyzetről. A csaj most már kíváncsi pillantásokat vetett felém. Az igazgató magára erőltetett nyugalommal telepedett a bárszékre, az idős férfi mellé, a nő helyére, miközben vágyaim aktuális tárgya határozott léptekkel közelített felém. Tudtam én! Ahogy gyönyörű, szelíd, smaragdzöld szemével szinte átdöfött, különös borzongás futott végig rajtam. Ártatlan pillantása felcsigázott. Victoria. Vicky… Jó kis estének nézünk elébe! Ahogy felém tartott, a testem egyre forróbb és forróbb lett. Minden mozdulata csábítóan dögös volt. Rettentő furcsa. Démoni! Ez kedvemre való kihívás lesz. Szerettem a jónak tűnő rosszlányokat. Mindegyik el akarta hitetni az emberrel, hogy ő más. Hát persze hogy az. Az egyiknek szőke haja van, a másiknak barna. A különbség ezzel ki is merült. Ezt a lányt azonban nem tudtam ilyen egyszerűen besorolni, és nemcsak a szőkésbarna haja miatt, hanem mert a tartásával elérte, hogy ne csak egyszerűen felfigyeljek rá, hanem fel is pörögjek tőle.

– Mr. Reynolds? A nevem Victoria Sawyer – nyújtotta a kezét barátságosan. Megfogtam, de mintha áramütés ért volna, egy pillanattal később vissza is rántottam.

– Reggie Reynolds – erőltettem magamra nyugalmat, és tekintélyt parancsolóan néztem rá. Azt akartam, hogy tudja, miféle fickóval van dolga. Közelebbről megcsodáltam, és éreztem, képtelen vagyok levenni a tekintetem festői arcáról.

– Mr. Coleman már tájékoztatott, hogy ki maga – mért végig jelentőségteljesen. Tényleg egy apró fintor jelent meg a szája szélén? – Ne pocsékoljuk az időt felesleges körökre – biccentette oldalra a fejét. – Nos, miben segíthetek magának? Hol kezdjük? – A hangja bársonyos volt, minden idegszálam megfeszült tőle. Hogy hol kezdjük? Volna elképzelésem. Szokásos magabiztosságom ellenére most mégis szükségem volt egy pillanatra, hogy összekapjam magam, így határozottan az egyik rulettasztal felé tereltem. Biccentett, majd megindult előttem, így volt alkalmam hátulról, közelebbről is megcsodálni a bájait. Hosszan elidőztem a formás fenekén. Feljebb vándorolva a merészen kivágott hátrészre meredtem. Nincs rajta melltartó. Habár nem olyan régen elégültem ki, éreztem, legjobb lesz hamar fedezékbe vonulni, ha nem akarok közbotrányt okozni. Régen találkoztam már olyan nővel, aki a puszta létezésével ilyen szinten felkeltette volna a férfiasságom. Ledobtam magam az egyik székre, ő pedig szorosan mellettem állt meg. Ahogy felém nyújtott egy pohár whiskey-t, az illata megbabonázott, és egy pillanat alatt elárasztotta az érzékeimet. Az érintése villámcsapásként áradt szét bennem. Kiszállt a fejemből minden vér, és másodpercek töredéke alatt máshová ömlött. A szentségit! Egyben húztam le a pohár tartalmát, mire felvont szemöldökkel méregetett.

– Jól van? – érdeklődött aggodalmas arckifejezéssel. A hangja tovább rontott a helyzeten. Megbűvölve éreztem magam. Rögtön tudtam, hogy valami baj van velem.

– Persze – feleltem színlelt határozottsággal, majd a rulettnek szenteltem a figyelmem. Gyorsan magamra kellett találnom. Uralnom kellett a helyzetet.

Ebben a kaszinóban éppen a rulettet kedvelték a legtöbben a szerencsejátékok közül. Pofonegyszerű szabályai miatt vált népszerűvé. Nem kell különösebb agyalás hozzá. Minden cellához szám és szín tartozik, ezek különböző kombinációjára helyezik fel a játékosok a téteket. Hihetetlen összegek landoltak pillanatok alatt az asztalon, amelyek hatalmas nyereményekkel kecsegtették a játékosokat. Hamar pörögtek egymás után a tétek, és ennek köszönhetően én is lassan magamra találtam. Időnként összeakadt ugyan a tekintetem a kis jelenéssel, de ő a bosszantásomra igyekezett minimálisra csökkenteni a kontaktust. Nem tetszett, hogy amióta csak megláttam, ő uralta a terepet. Sürgősen a kezembe kellett vennem az irányítást. Összegyűjtöttem a legnagyobb értékű zsetonokat az asztalról.

– Már végzett is? – vont kérdőre, és végre újra mélyen a szemembe fúrta a tekintetét. Tudtam jól, hogy az ő dolga engem egyre tovább az asztalnál tartani, hiszen minél többet játszom, annál nagyobb az esély, hogy veszítek, vagyis a kaszinó bevételét növelem. Ördögi vigyorral a képemen a fejem ráztam.

– Még csak most jövök bele – kacsintottam felé, ő pedig a kezemben lévő zsetonokra pillantva elismerően hümmögött.

– Maga aztán tud élni, Mr. Reynolds – szaladt ki a száján, de gyorsan az ajkába is harapott. Ezzel ismét sikerült kizökkentenie. Bosszúsan szitkozódtam magamban. Elképesztő, hogy ennyi év csajozás után még akad nő, aki képes ilyen változásokat kihozni belőlem.

– Inkább úgy fogalmaznék, szeretek – válaszoltam az előbbi megjegyzésére. A legtöbb nő odavolt a veszélyesen élő pasikért, akik nem riadtak vissza az esetleges kockázatoktól. Le akartam őt nyűgözni. Bármi áron. Intettem, hogy adja ide a kezét. Vonakodva, de felém nyújtotta. Felfordítottam, majd a tenyerébe nyomtam a zsetonokat. Aggodalmasan, kérdőn pillantott felém.

– Most maga jön – intettem a fejemmel az asztal felé.

– Én nem játszom, Mr. Reynolds. A matek nekik dolgozik – bökött a krupié felé. – A nehezen összekapart nyereséget gyorsan elviszi egyetlen peches sorozat – akarta visszaadni a pénzt.

– Hitetlen – ráztam a fejem. – Ez nem a maga pénze, hanem az enyém. A maga számára nincs tétje. Egyébként pedig érzem, hogy maga szerencsét hoz nekem – hajoltam közelebb, és ördögien suttogtam a fülébe: – Itt vannak ezek a zsetonok. Tegyen fel mindent egy mezőre! – csábítottam.

– Ez rengeteg pénz, és én nem kockáztatok – hüledezett. Tudtam jól, mi a pálya. A hoszteszek csak óvatosan csinálhattak ilyesmit. Ha egy ügyfél berágott, mert eljátszották a pénzét, az a kaszinónak komoly gondokat okozhatott. Többnyire annyi volt a dolguk, hogy biztassák a játékosokat, akik azután további téteket tettek fel.

– De én igen, és ez az én pénzem – erősködtem. – Nem azért vagyok itt, hogy milliomos legyek, hiszen már az vagyok, hanem hogy jól érezzem magam. Lássuk be, a főnökei fognak a legjobban örülni, ha elveszíti! Gyerünk, tegye csak fel! Magának nincs vesztenivalója – noszogattam. Lepillantott a zsetonokra, majd felém kapta a fejét.

– Ez több mint a fogadási plafon. Ennyit nem tehetek fel egy mezőre – kerekedett el a szeme.

– Azt gondolom, ez esetben kivételt tehetünk – pillantottam a közelben álló igazgatóra, aki helyeslően bólintott kipirosodott arcú kísérőm felé. Éreztem, hogy sosem hozták még ilyen helyzetbe. Izgatott a tudat, hogy én ismertethetem meg ezzel az élménnyel. Látni lehetett rajta, hogy bár vagány csajnak tűik, legbelül azért csak egy félénk kis nyuszi.

– Ha nem jön be a választott szín, akkor garantáltan elbukom a pénzét – morfondírozott.

– Ilyen az élet – néztem mélyen a szemébe. Tetszett nekem ez a nő.

– De ha hatszor piros jött ki, mennyi az esélye, hogy hetedszerre is piros jön ki? – tanakodott.

– Ötven százalék – vágtam rá.

Elgondolkodva ingatta a fejét.

– Téved. Ha ötven százalék lenne az esély, akkor nem is lenne rossz biznisz. De ott van a nulla is, ami miatt hosszú távon bukni fog – szűkült össze a szeme. – A bank pedig garantáltan nyer – fejezte be az előző mondatát. – Nem akarok ünneprontó lenni, de nem ezen fog meggazdagodni. A nulla a rulettben se nem piros, se nem fekete, nem is páros, nem is páratlan. Fel kell önt világosítanom, hogy átlag minden harminchetedik pörgetés a kaszinó tiszta haszna. Vagyis messze nem ötven százalék a nyerési esélye.

Most ki is akar itt kit lenyűgözni? Hangos kacagásban törtem ki. Ma este tényleg remekül szórakozom. A legtöbb nő gondolkodás nélkül, lelkesen dobta volna bármelyik mezőre a pénzem, mialatt kéjesen hozzám dörgölőzik, de ő nem. Megfogtam a kezét, benne a zsetonokkal.

– Az élet csak egy játék. Maga dönti el, hogy játékos vagy játékszer lesz benne – csábítottam. – Játsszon! Szűz keze van, ha jól sejtem. A szűz lányoknak pedig mindig szerencséjük van – kacsintottam rá, mire lesütötte a szemét. Igen, ez a nő is határozottan olyan, mint a rulett… Megteszem a tétjeimet, és vagy bejön, vagy nem, de én kockáztatok, hiszen nincs veszítenivalóm.

Egy pillanattal később felkapta a fejét, elszántan behajolt az asztalra, és mindent feltett a nullára. Alaposan megfigyeltem őt. Kecsesen ringatta a csípőjét, kacéran megvillantotta a combfixét. A nyálamat csorgattam, ahogy behajolt a rulettasztalra megtenni a tétjét. A mély dekoltázsa belátást engedélyezett a domborulataira, kerek fenekén pedig kihívóan feszült a leheletvékony anyag. Elállt tőle a lélegzetem. Innentől kezdve nem érdekelt semmi, csak hogy megkaphassam. Hú, mekkorát fogok ma élvezni!

Tátott szájjal meredtem rá. Magabiztosan, felvont szemöldökkel, kihívóan nézett vissza. Hosszú comb, derékig érő szőkésbarna hajzuhatag. Mégis, ki tudna ellenállni neki? Hűha! Azonnal átjárta a testem a vágy. Játszik velem. Ez jó. Biztosra vettem, hogy akármi is lesz ennek a játéknak a vége, fél órán belül a kaszinó valamelyik emeleti hotelszobájában fogom döngetni ezt a bombázót. Hazáig, tuti, nem várok. Ő is engem nézett, a krupié pedig elindította a kereket. Mámorító érzés volt. Mintha egy hullámvasúton ültem volna.

A rulettben általában mindössze néhány egyszerű szabály érvényesül, amelyekkel könnyű elkezdeni játszani, de a játék idővel egyre bonyolultabb és bódítóbb lesz. A fehér rulettgolyó együtt pörög a kerékkel. Amikor a kerék megáll, a golyó is megérkezik valamelyik cellába. Ezzel a játéknak vége. Az egész pár perc alatt lezajlik. Amelyik számon a golyó végül megáll, az lesz a nyerő, és ha erre fogadtál, te nyertél. Igen ám, de a számoknak bizonyos tulajdonságait is megtehetjük. Piros, fekete; páros vagy páratlan… Jól mondta a gyönyörűség. A nyerési esélyünk az első pörgetésnél kevesebb mint ötven százalék, megközelítőleg negyvennyolc egész hat. Tehát nagyobb esélyünk van veszíteni, mint nyerni. A vesztes téteket a krupié könyörtelenül besöpri a bankba.

Ami engem lenyűgözött a rulettben, az a kilépés az irracionalitásba. Kapcsolat a véletlen birodalmával. A rulettasztalnál a siker vagy a kudarc nem függött a logika törvényeitől. Ez valahol felidézte bennem a világ sötét kezdetét, amikor még nem létezett erkölcs. Ebben a játékban korlátlan lehetőségek nyíltak arra, hogy kihívjuk magunk ellen a sorsot, és valami hatalmas szerencsével helyrehozzuk a származásunk, szegénységünk, helyzetünk és életkörülményeink miatt elszenvedett igazságtalanságokat. Egy pillanat alatt találhattuk magunkat a mennyben vagy a pokolban.

Hosszan néztük egymást, amikor meghallottuk, hogy koppan a golyó. Egyszerre kaptuk a fejünket az asztal felé. Nulla. Nyert. A hangos ováció gyűrűjében elkerekedett szemmel szuggeráltuk mindketten a kereket. Lelkes sikoltozás vette kezdetét az asztalnál, a kis Victoria azonban meredten, értetlenül bámulta a golyót.

– Gratulálok! Ügyes volt – tapsoltam neki elismerően. Döbbenten kapkodta a fejét köztem és a rulettasztal között. Nem voltam hülye, tisztában voltam vele, hogy azért tett fel mindent a nullára, mert azt remélte, a gatyámat is elveszítem. Annak az esélye, hogy a nulla jön ki, majdnem egyenlő volt a nullával. És mégis! Ő még nem tudhatta, de a szerencse mindig mellettem áll.

A krupié elém tolta a nyereményt, én pedig felkaptam a legnagyobb összegű zsetont, és a kezébe nyomtam.

– A tippért – somolyogtam.

– Ezt nem fogadhatom el – dadogta sápadtan. Az összeg, amit kapott, valószínűleg több volt, mint amennyit egy hónap alatt keresett ebben a kaszinóban.

– Oh, dehogynem. Higgye el, ez itt normális! Költse magára! Kiérdemelte.

Az igazgató felé pillantott, majd a jóváhagyását jelző bólintást követően rám emelte lenyűgöző tekintetét, és magabiztosan elém tette a zsetont.

– Nem. Köszönöm – szegte fel az állát. Ezzel most jól meglepett.

Ha arra számítasz, bogaram, hogy térden állva könyörgök, csalódni fogsz. Én mindent csak egyszer ajánlok fel az életben. Nem szerettem a nőket, akik megjátszották az agyukat, és kérették magukat. Ő azonban láthatóan megkönnyebbült, amikor észlelte, hogy visszakozom. Hosszan merengtem rajta, majd arra jutottam, valószínűleg az este végén kamatostul kipréseli belőlem ezt a kisebb vagyont. Nem kell a nőket félteni.

Ám a későbbiekben igencsak meglepődtem. A hajnal közeledtével a pulthoz kísért, hogy rendezhessem a számlám, amelyen, hála neki, jelentős növekedés mutatkozott. Az ajtóban el akart köszönni…

– További szép estét kívánok, Mr. Reynolds!

– Az estének még koránt sincs vége, Miss Sawyer. Nincs kedve velem tartani? – Erre a pillanatra vártam egész este. Összeszűkült szeméből érzékeltem, hogy nagyon is érti, mire akarok kilyukadni.

– Sajnos nekem még dolgoznom kell – utasított el udvariasan.

A nem az nálam általában nem, de ez esetben jobban akartam ezt a nőt, mint hogy ezt a választ elfogadjam.

– Nézze, Vicky, szerintem sejti, hogy nem jár rosszul, ha velem tart, de ha egy nő felesleges köröket futtat velem, azt nagyon nem szeretem. – A hangom kissé élesre sikeredett. Nem volt kedvem azon rágódni, hogy most valódi nemet mond, vagy csak kéreti magát.

– Mr. Reynolds, nem akarok udvariatlan lenni, mert valószínűleg maga megszokta, hogy a nők a lába elé vetik magukat, de a nem, az nálam nem – hangsúlyozta ki az utolsó szót. A gyönyörű szeme szinte szikrákat szórt. – Viszontlátásra! – pördült meg, és kapkodta a lábát felfelé a lépcsőn, én azonban nem bírtam elviselni a vereséget. Felzaklatott a merev elutasítás. Valami érthetetlen okból dühös lettem. Egész este szorított a nadrágom e miatt a kis nő miatt, most meg csúnyán pofára ejtett. A csalódottság frusztrálttá tett. Muszáj volt felülkerekednem.

– Áh, szóval visszamegy inkább a vénemberhez. Az érettebb pasikat kedveli talán? – vetettem oda epésen.

Hitetlenkedve fordult velem újra szembe. Ahogy akkor lenézett rám, az igazán megsemmisítő volt.

– Tudja, mit, Mr. Reynolds, igen, tényleg az érettebb gondolkodású férfiakat szeretem! – sétált közelebb.

– Én a jófiú vagyok – kacsintottam egy gonosz mosoly kíséretében. Gondoltam, ettől majd hanyatt vágja magát.

– Csak annyira, mint ahogy én milliomos – húzódott gúnyos mosolyra az ajka. – Azt hiszem, az lesz a legjobb, ha én most távozom. További szép estét! – akart nekem újra hátat fordítani. Most mi van? Engem egyetlen nő sem hagyott még faképnél. Egy sem kosarazott ki. Eddig…

– Csak ne álszenteskedjen! Maga is ebbe a kaszinóba jár – szúrtam oda. Megtorpant, majd dühösen pördült felém.

– Dolgozni! Én itt az ilyen önkényeskedő alakok sértéseit elviselve keményen megdolgozom a pénzemért, nem pedig elherdálom azt. Ha annyi felesleges vagyona van, jótékonykodjon! – Láttam, hogy igencsak kihoztam a béketűréséből.

– Meglehet, nem vagyok egy angyal, követek el bűnt, de azért nem vagyok ördög. Nem értem, mi a problémája velem, bőkezűen megfizetném a szolgálatait.

Az ajka megnyílt, majd megrázta a fejét.

– Maga… Maga egy… – Nagyot nyelt, és a cenzúrázatlan szavak helyett megfontoltabban bökte ki – egy beképzelt milliomos, aki azt hiszi, mindent és mindenkit megvehet, de ki kell ábrándítanom: én nem vagyok eladó, és nem is leszek az soha.

Nem várt választ, faképnél hagyott. Csalódottan és ingerülten néztem utána. Juke hangos röhögésére eszméltem fel az autómnál.

– Téged jól pofára ejtettek, haver.

– Fogd be! – szűrtem a fogaim között. Gyűlöltem, ha az én káromra mulatott.

– Ejha, de zabos vagy! Csak nem kielégítetlen maradtál? – hahotázott hangosan.

– Fogd be! – ismételtem, és dühösen a kocsim tetejére csaptam. – Garantálom neked, hogy ez a kiscsaj hamarosan készségesen teljesíti minden kívánságomat, majd meglátod.

– Én a helyedben nem vennék rá mérget. De mit érdekel ő téged, ott van még a többi, aki mind arra vár, hogy megdöntsd. Felejtsd el, öreg, hagyd a fenébe!

– Ha már itt tartunk, hol a pokolban császkáltál egész este? – pillantottam felé szemrehányóan.

– Elszórakoztatott a kis szőke. Nekem legalább jó estém volt – vigyorgott sokatmondóan.

– Kapd be! – dobtam be magam az autóba, majd mielőtt a sofőr indíthatott volna, még felnéztem a lépcső tetejére.

Eddigi életem során egyvalamit már megszoktam: ha valamit nagyon akarok, azt meg is szerzem. A céltáblám közepébe pedig jelenleg Victoria Sawyert állítottam.