HARMATI ERZSÉBET

A BABAHERCEGNŐ

Könyv Guru

Budapest, 2022

TARTALOMJEGYZÉK

ELŐSZÓ

1.

2.

3.

4.

5.

6.

VÉGE

ELŐSZÓ

Talán épp olyan kicsi voltam, mint most Te, aki ezt a könyvet olvasod, vagy épp felolvassa neked valaki, amikor a hétvégéket és szünidőket gyakran a nagymamámnál töltöttem a húgommal. A nagymamám esténként hol egyikünk, hol másikunk ágya szélére ülve csodás történeteket mesélt nekünk: régi népmeséket, mesesorozatok kitalált folytatásait, családi emlékeket és egyik nagy kedvencünket, a csodaszép, ámde gőgös Babahercegnő és a szerény és jólelkű Paprikajancsi kalandját. Akárhányszor csak hallottam, annyiszor varázsolt el a két, egymástól minden szempontból különböző, de nagyon szerethető baba karácsonya.

Mára már felnőttem, de karácsony táján a meghitt ünnepet várva még mindig gyakran gondolok a Babahercegnőre és Paprikajancsira. Történetüket most már én mesélem a gyerekeimnek, hol az egyik, hol a másik ágya szélére ülve. Miközben felelevenítem a szereplők karácsony estéjét, szinte a fülemben csengenek a nagymamám szavai, ahogy ezredszerre is elmeséli nekünk, és én is újra azzá a kislánnyá válok, aki a takaró alatt izgul a játék babák sorsáért.

Kívánom, hogy titeket is repítsen ez a mese a csodák birodalmába, ahol minden álom valóra válik, és felnőttként ti is hálás szívvel gondoljatok majd vissza arra, akivel együtt olvastátok.

Legyen hát ez a szép történet minden gyermeké, gyermeklelkületű felnőtté, mesét olvasó és unokának felolvasó nagyszülőé! Mert nagymamáink emléke a mesékben él tovább…

1.

Közeledett a karácsony. Már csak néhány napot kellett várni, hogy minden ablak mögött színes égőkkel és gömbökkel díszített karácsonyfák pompázzanak. A kis belvárosi játékbolt elé hatalmas, dobozokkal telezsúfolt teherautó érkezett. Az eladók becipelték a rengeteg csomagot, és igyekeztek a játékokat minél gyorsabban a polcokra helyezni, hogy mielőbb hazamehessenek.

A játékok már türelmetlenül várták, hogy végre kiürüljön az üzlet. Amint elfordult a kulcs a zárban, a korábban mozdulatlanságba burkolózott boltocska életre kelt. Először a játék vasút kapcsolta be bátortalanul a fényszóróit, hogy megbizonyosodjon róla, tényleg minden ember elment már. Amikor mindent rendben talált, hangos füttyszóval útnak indult jelezve a többieknek, hogy szabad a játék. Nem telt bele két perc, és katonák masíroztak a talajon, labdák gurultak jobbra–balra, a babakonyhában csörömpöltek az edények. A boltocska egyik legnépszerűbb játéka, a távirányítós repülő, keresztbe–kasul süvített a helyiségen meglibbentve a babák haját, akik nemtetszésüket hangos visítozással fejezték ki.

Lassan a kirakat is kezdett ébredezni. Paprikajancsi már alig tudta visszafojtani az izgatottságát. Vígan csilingelt a három kis csengő a sipkáján, ahogy a mellette ülő szépséges baba felé fordult.

– Jaj, Babahercegnő! Én annyira izgatott vagyok – kezdte. – Még néhány nap, és mindannyian egy–egy hatalmas karácsonyfa alatt fogunk ülni, hogy örömet szerezzünk egy kisgyereknek – mondta Paprikajancsi, és a szája szinte be sem állt. – Még sosem láttam karácsonyfát. Sőt karácsonyt sem ünnepeltem még. Pedig állítólag ez az év legszebb ünnepe, minden csillog–villog, és mindenki boldog.