Nina Singh

Varázslat Manhattanben

Sara Craven

Művészi szabadság

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Nilay Nina Singh, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A Júlia 761. eredeti címe: Captivated by the Millionaire (Harlequin, Mills & Boon Romance)

Magyarra fordította: Scheer Katalin

© Sara Craven, 2007 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A Júlia 762. eredeti címe: The Virgin’s Wedding Night (Harlequin, Mills & Boon Presents)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2010)

Magyarra fordította: Sárvári Noémi

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 761. számában, 2022

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-563-3

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2022

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Nina Singh

Varázslat Manhattanben

ELŐHANG

Mindig mindent előre megtervezett. Felkészült, számba vette az összes eshetőséget, hogy ne érje meglepetés. Ez a helyzet azonban teljesen váratlanul érte.

Jordan Paydan a penthouse hatalmas panorámaablaka előtt állt, kezében a dokumentummal, amelyet az imént adott át neki a futár. Még mindig nem tudta felfogni, mi történt.

Pedig az iratban foglaltak egyértelműek voltak, egy sereg jogász dolgozott azon, hogy a legkisebb részletbe se lehessen belekötni.

A sok szöveg végső soron egyet jelentett: mostantól teljesen más lesz az élete.

Felfoghatatlan volt számára, hogy a mostohaanyja még csak meg sem próbált küzdeni. Egyszerűen csak megvárta, hogy a kívánt összeg megérkezzen a számlájára.

Mostohaanya. Jordan megvetően elhúzta a száját. A nő alig volt idősebb nála – ő maga harmincegy éves volt –, ennek ellenére a legkevésbé sem viselkedett felelősségteljes felnőttként. Jordan alig ismerte őt, csak annyit látott, hogy feltűnően hamar összeszedte magát a férje halála után.

Dühösen megrázta a fejét, majd ledobta az iratokat az íróasztalára.

Meg kell próbálnia a megfelelő mederbe terelni az életét.

Csak épp azt nem tudta, mi legyen az első lépés.

1. FEJEZET

Hat hónappal később

Jess hátrébb lépett, hogy szemügyre vegye a képét.

A fal messzeségbe nyúló tájjá változott. A távolban hegyek magasodtak, az előtérben nyújtózkodó fák titokzatos erdővé sűrűsödtek. A festmény fókuszában impozáns vár állt égre törő tornyokkal, színpompás lobogókkal. Fölötte madarak repkedtek, az oldalában barátságos sárkány heverészett, az erődítmény őrzője. Lovagok keltek útra pompás paripáikon. Ragyogott a nap, kövér bárányfelhők úsztak az égen.

Még egy kicsit mélyíteni kell a színeken, aztán…

Annyira elmerült a saját munkája szemlélésében, hogy fel sem tűnt neki: valaki belépett a házba, és elindult felfelé a lépcsőn. Csak akkor vette észre az ajtókeretben álló idegent, amikor a palettája után nyúlt, hogy ecsetjét újra a festékbe mártsa.

Rémületében felsikoltott, és elhajította az egyetlen tárgyat, ami a keze ügyében volt – az ecsetjét. A szokatlan fegyver mellkason találta a betolakodót.

– Mi az ördögöt művel? – harsant fel a férfiasan zengő bariton.

Jess szeme elkerekedett. Hirtelen rádöbbent, hogy a semmiből felbukkanó alak, akinek hófehér, méregdrága, méretre készült selyemingén vérvörös foltot ejtett a meggondolatlanságával, nem betolakodó, hanem a ház új tulajdonosa. Valamit tennie kell!

Felkapott egy nedves rongyot a földről, és odarohant a férfihoz.

– Szörnyen sajnálom! Rettenetesen megijesztett.

Mielőtt a férfi bármit is mondhatott volna, Jess dörgölni kezdte a foltot a mellkasán, amivel csak annyit ért el, hogy a pirosság még nagyobb teret hódított magának.

– Semmi szükség erre! – ellenkezett a férfi.

– Meg tudom oldani – jelentette ki a lány. – Nagy gyakorlatom van a festékfoltok eltávolításában.

Az már más kérdés, hogy hófehér selyeminggel még sosem volt dolga. Vajon mennyibe kerülhet egy ilyen ruhadarab?

– Hagyja abba! – mondta a férfi egy árnyalatnyival hangosabban, és megragadta a lány csuklóját.

Jess nagyon nyelt.

– Sajnálom, hogy tönkretettem az ingét. Iszonyúan megijedtem. Mi az ördögöt keres itt?

– Hogy én mit keresek itt? – vonta fel a szemöldökét a férfi. – Ezt inkább én kérdezhetném magától, elvégre ez itt az én házam.

Miközben Jess megfelelő válasz után kutatott a fejében, szeme végigsiklott a férfin. Rövid, sötétszőke haj, gondosan ápolt, pár napos szakáll, szürkészöld szempár.

Össze kell szednie magát!

– Nem számítottam magára. Marie azt mondta, csak holnap érkezik. Tudja, ő az ingatlaniroda vezetője… Jó barátságban vagyunk, és időnként kapok tőle megbízásokat.

Jess szava elakadt. Eszébe jutott, hogy talán jobb lenne, ha Marie-t kihagyná a dologból.

– Csak azt akarom mondani, hogy mindjárt készen vagyok – mutatott a képre. – Már csak…

A férfi egy pillantásra sem méltatta Jess alkotását.

– Nem értem, mit keres még itt – vágott a lány szavába. – Azt pedig végképp nem értem, mi a fenét csinál egyáltalán.

– Falfestményt készítek. Ez itt egy várkastély…

– De mégis minek?

– Tessék?

– Világosan megmondtam az ingatlanközvetítőnek, hogy semmi másra nincs szükségem, csak egy tisztasági festésre. Arra nézve is pontos instrukciókat adtam, hogy milyen színűek legyenek a falak.

– Krémfehérek, tudom. Az egész házban.

Jess fel nem foghatta, hogy akarhat valaki ilyen unalmas otthont magának.

– Pontosan – bólintott a férfi. – Ezért is érthetetlen számomra, hogy került a képbe egy mesebeli várkastély vagy bármiféle falfestmény.

– Teljesen igaza van. De amikor megtudtam, hogy ez a szoba egy gyereké lesz, arra gondoltam, hogy akár kisfiúról, akár kislányról van szó, biztosan örülne egy ilyen…

A férfi egyetlen határozott kézmozdulattal félresöpörte a lány szavait.

– Nem érdekel, mit gondolt. Önkényesen szembeszegült az utasításaimmal, ráadásul felborította az időbeosztásomat.

Jess a könnyeivel küzdött. Hogy lehetett ekkora idióta? A férfinak igaza van.

– Sajnálom. Néhány perc, míg összeszedem a holmimat, és már itt sem vagyok.

A férfi tekintete még inkább elsötétült.

– A kislány, aki itt fog lakni, perceken belül megérkezik a felfújható, pónis matracával, de hála önnek, az első éjszakáját az új házban nem töltheti a saját szobájában.

Jessnek el kellett ismernie, hogy a férfinak megint igaza van. A festéknek előbb meg kell száradnia. Hiába van az ingatlanban számos másik szoba, ez nem jelent vigaszt egy kicsi lánynak.

– Ha megengedi, gyorsan felteszek még néhány ecsetvonást, hogy befejezzem a képet, aztán nem zavarok tovább.

– Jobban szeretném, ha most azonnal távozna.

Jess összepréselte az ajkát. Nem fogja elsírni magát egy idegen férfi előtt! Lehet, hogy hibázott, de jó szándék vezérelte. Örömet akart szerezni egy kisgyereknek, és lám, mi lett belőle? Csak magára vethet. Besöpörte a festőszerszámait a táskájába, és kiviharzott a szobából.

Jordan figyelte, ahogy a fiatal nő lesiet a lépcsőn, és elhagyja a házat. Nem csodálkozott volna, ha becsapja maga mögött az ajtót, de meglepetésére a lány szinte hangtalanul távozott.

Rémesen viselkedett vele, de szörnyű nap állt mögötte. Minden vágya az volt, hogy gyorsan körülnézzen a házban, és aztán vegyen egy forró zuhanyt. Erre itt talál egy vadidegent, aki ki tudja, miben mesterkedik, ráadásul éppen Sonya szobájában!

Megrázta a fejét, majd visszament a folyosóra, ahol a táskáját hagyta.

Négy órán át vezetett zuhogó esőben, közben lezavart egy tárgyalást az egyik legfontosabb befektetőjével kihangosítón.

Hogyne lennék dühös, ha ezek után egy idegent találok a házamban?

Valakit, aki önkényesen átírta a terveit, csak mert neki úgy jobban tetszett. Mindennek a tetejébe még az ingét is tönkretette! És ezek után még azt várta volna, hogy legyen boldog a mázolmányától?

Elindult a fürdőszoba felé, majd néhány lépés után megtorpant. Volt valami a fiatal nő viselkedésében, ami megérintette. Hirtelen furdalni kezdte a lelkiismeret. Lehet, hogy bocsánatot kellene kérnie tőle? Biztosan meg tudja szerezni a telefonszámát.

Hirtelen ötlettől vezérelve visszament a szobába, és alaposabban szemügyre vette a festményt.

Ó! Ez aztán a mestermű! Akárki is ez a nő, virtuózan bánik az ecsettel és a színekkel, és fantasztikus érzéke van az apró részletekhez. Akárhová nézett, mindenütt talált valami felfedeznivalót. Tökéletesnek találta a képet, nem is értette, miért mondta a lány, hogy még nincs befejezve.

Ennek fényében még durvábbnak és igazságtalanabbnak tűnt a saját viselkedése. Az ismeretlen nő igazi művész volt, aki rengeteg energiát és tudást fektetett ebbe a munkába. Vajon miért?

Mindenképpen elnézést kell kérnie tőle.

Most már a festékszagot sem érezte elviselhetetlennek. Sőt, némi ibolyaillat is terjengett a szobában, amit kifejezetten kellemesnek talált. A festőnő illata. Már akkor megcsapta az orrát, amikor először belépett a szobába, és akkor is érezte, amikor a lány elviharzott mellette.

Látta, hogy a könnyeivel küzdött, remegett a szája széle, mégis durván bánt vele.

Hogy lehettem ilyen érzéketlen tuskó?

Jordan elkeseredetten felhorkant. Ha még egy vadidegennel sem képes normálisan viselkedni, aki semmi rosszat nem tett, hogy fog tudni felnevelni egy ártatlan kislányt? Mégis hogy tud majd boldog gyerekkort biztosítani Sonya számára?

Akárhogy is, meg kell próbálnia. Mindent meg kell tennie, hogy sikerüljön.

– Vedd magadhoz, Jordan! – Még mindig a fülében csengett az apja hangja. – Az anyja lemondott róla. Tudom, hogy túl sokat kérek tőled…

Még hogy túl sokat! Lehetetlent kért tőle. Fogalma sincs, hogyan kell gondoskodni egy kisgyerekről. Hiányoznak az ehhez szükséges képességei. Annyit hibázott már életében!

Nagyon remélte, hogy a Martha’s Vineyardra költözés nem bizonyul majd hibás lépésnek. A sziget szó szerint maga volt a nyugalom szigete, nem túl távol a nagyvárostól. Tökéletes hely a feltöltődésre, anélkül hogy az ember úgy érezné, elvágta magát a civilizációtól.

A sziget lakói nyilván jól ismerik egymást, mindenki ugyanoda jár vásárolni, ügyeket intézni. Vagyis elég valószínű, hogy előbb-utóbb össze fog futni a festőnővel. Ráér majd akkor elnézést kérni tőle a viselkedéséért.

Zuhanyozás közben arra jutott, hogy a leghatásosabb bocsánatkérés az lenne, ha kifejezné őszinte elismerését az alkotása iránt. Mellesleg azt is elmondhatná neki, hogy borzalmas napja volt, és a lány váratlan felbukkanása a házában csak az utolsó csepp volt a pohárban.

Máris jobban érezte magát. Jó volt arra gondolni, hogy bocsánatot kér a gorombaságáért.

És jó volt arra is gondolni, hogy viszontláthatja a művésznőt.

Elise hangja rángatta ki ebből a zavarba ejtő gondolatmenetből.

Magára kapott egy pólót meg egy melegítőalsót, és lesietett a lépcsőn.

– Milyen volt az útjuk? – kérdezte a dadust, aki éppen kisegítette a kislányt az autóból.

– Minden rendben volt.

– Szia, Napsugaram! – guggolt le Jordan, hogy átölelje a kistestvérét.

Sonya mosolyogva viszonozta az ölelését, de nem szólt semmit. Jordant még mindig fájdalmasan érintette, milyen kevés szót használ a húga. Ahogy romlott a hallása, egyre kevesebb örömét lelte a beszédben. Az orvosok szerint ez teljesen normális reakció, mégis nagyon nehéz volt elfogadni.

Jordan elengedte kislányt, hogy jelbeszéddel adja a tudtára, mennyire örül, hogy látja.

Ez a fajta kommunikáció még mindkettejük számára újdonság volt, de a hatéves Sonya sokkal gyorsabban haladt az elsajátításában, mint a bátyja. Teljesen természetes volt számára a jelnyelv használata, és napról napra ügyesebben fejezte ki magát a segítségével.

– Fáradtnak tűnik – emelkedett fel a férfi.

– Fáradt és éhes – bólintott Elisa. – Hosszú utunk volt. A kompozást nagyon élvezte, és bár volt nálunk egy kis elemózsia, azért ráfér egy kiadós vacsora.

– Idefelé láttam, hogy van egy pizzéria a közelben. Rendelek tőlük valamit, aztán irány az ágy.

Elég hangosan beszélt ahhoz, hogy Sonya is megértse. A kislány bólintott. A szeme fáradtnak tűnt, de még mindig tele volt kíváncsisággal.

– Nagyon izgatott az új szobája miatt – jegyezte meg Elise.

– Akkor gyere, megmutatom neked – fogta meg a húga kezét Jordan. – Van egy meglepetésem a számodra!

Nem tervezte, nem is akarta, mégis így alakult. Remélhetőleg tetszeni fog Sonyának.

A kislány felviharzott a lépcsőn, és tágra nyílt szemmel bámulta a falfestményt. Elise előkapta a telefonját, hogy néhány fotót készítsen.

– Ez csodálatos! Fantasztikus ötlet volt felfogadni valakit erre a munkára! – lelkesedett az asszony.

Ha tudná! – húzta el a száját Jordan.

Lelki szemei előtt ismét megjelent a festőnő alakja. Sötét haja, festékfoltos farmeroverallja, sírás ellen küzdő, remegő ajka…

– Köszönöm! – rohant oda hozzá a kishúga.

Jordan letérdelt hozzá, hogy átölelje.

Hatalmas bocsánatkéréssel tartozik az ismeretlen művésznőnek.

A kislány nem reagált a köszönésére. Nem akart róla tudomást venni, vagy annyira elmerült a játékban, hogy észre sem vette a hozzá lépő felnőttet. Jess még sosem látta őt a Szőlőfürt Gyerekklubban, de sehol másutt sem a szigeten.

A közösségi házban működő klub a szigeten élő gyerekek közkedvelt találkozóhelye volt. Tartottak itt úszótanfolyamokat az épület mögötti medencében, különféle kézműves- és sportszakköröket, Jess pedig már három éve vezette a művészeti foglalkozásokat.

Lehet, hogy éppen most íratja be a kislányt az édesanyja? Jess az iroda csukott ajtaja felé pillantott.

Amikor közelebb lépett, a kislány ijedten összerezzent. Nem arról volt szó, hogy nem akart tudomást venni Jessről, hanem hogy nem hallotta a közeledését.

Jess leguggolt hozzá, és jeleléssel köszönt neki. Az elmúlt évek során találkozott néhány hallássérült gyerekkel, így aztán megtanult néhány alapvető jelet.

A kislány arca felragyogott, viszonozta a köszöntést.

– Engem Jessnek hívnak.

– Sonya – mutogatta el a nevét a kislány a jelnyelvi ábécé szerint. Aztán hozzátette azt a jelet, ami őt magát jelöli, hogy a későbbiekben ne kelljen újra meg újra betűznie a nevét.

– Szia, Sonya, örülök, hogy megismerhetlek.

A kislány újabb ragyogó mosollyal válaszolt.

Jessnek hirtelen eszébe jutott valami. Rámutatott a háta mögött lévő információs táblára.

– Éppen egy színdarabot próbálunk, az a címe, hogy Kacsamama. Én vagyok a rendező, még csak most kezdődtek a próbák. Van kedved részt venni benne? Nagyon örülnénk neked.

Sonya láthatóan megértette a kérdést, és elgondolkodott a válaszon. Jess nem siettette. Biztos volt benne, hogy találnak majd megfelelő szerepet Sonya számára. A gyerekek többsége amúgy is olyan kicsi volt még, hogy egy-két mondatnál hosszabb szöveget nem tudott volna megtanulni.

– Szóval, mit gondolsz? – kérdezte jól artikuláltan, hogy a kislány le tudja olvasni a szájáról a szavakat. – Lenne kedved hozzá?

Ebben a pillanatban kinyílt a hátuk mögött az iroda ajtaja.

– Mi az ördög folyik itt?

Jess felemelkedett a kislány mellől, és odafordult.

Ez nem lehet igaz! Már megint az az arrogáns fickó, aki a falfestménye miatt olyan durván ráförmedt, és gyakorlatilag kipenderítette a házból!

És most még dühösebbnek látszott.

Jordan nagyon meglepődött, amikor felismerte a lányt. De amikor meghallotta, hogy éppen azt kérdezi Sonyától, nem akar-e szerepelni egy színdarabban, azonnal felment benne a pumpa. Hogy juthat ilyesmi az eszébe?

Az az öröm, ami a viszontlátás kapcsán az első pillanatban elöntötte, azonnal elillant.

– Mit keres maga itt? – kérdezte Jess csípőre tett kézzel. Ezúttal nem adja meg magát olyan könnyen!

– Beírattam Sonyát az úszótanfolyamra – felelte a férfi.

Majdnem azt is hozzátette, hogy azért tarja fontosnak, hogy a kislány megtanuljon úszni, mert fél, hogy baleset érheti a ház hatalmas úszómedencéjében vagy a tengerben. De hát mi köze a nőnek mindehhez?

Megrázta a fejét.

– Sonya nem akar színdarabokban szerepelni.

– Ehhez talán neki is lenne néhány szava.

– Nem is értem, hogy jutott eszébe ilyesmit kérdezni tőle. Még csak hatéves!

– Azért jutott eszembe, mert történetesen én vagyok ennek az intézménynek a művészeti vezetője, és az idén a nyári színházi előadásokat is én szervezem.

Nyelt egy nagyot, és kinyújtotta a kezét a férfi felé.

– Jess. Jessalyn Raffi.

– Jordan Paydan – rázta meg a kezét a férfi.

– Én úgy látom, hogy a lánya nagyon is érdeklődik…

– Nem a lányom, hanem a testvérem. Pontosabban a féltestvérem – vágott közbe Jordan. – És nem akar szerepelni.

– Pedig ez remek alkalom lenne arra, hogy megismerkedjen a helybeli gyerekekkel.

Minek? – gondolta a férfi keserűen. Hogy kigúnyolják a fogyatékossága miatt? Hogy gonosz csínyeket kövessenek el ellene?

Szó sem lehet róla! Nem fogja hagyni. A húgának már eddig is épp elég nehézséggel kellett szembenéznie.

A hazafelé tartó úton Sonya világosan a tudtára adta, hogy rémesebben viselkedett, mint a szörny a tegnapi esti mesében.

Jordan felsóhajtott. A kislánynak valószínűleg igaza van. Már megint elszúrta a dolgot. Valójában nem is értette, miért. Persze Sonyát akarta megvédeni a rossz élményektől. Nem hagyhatja, hogy bántódás érje a húgát az állapota miatt. Fel nem foghatta, hogy jutott eszébe Jessnek, hogy ilyen könnyelmű ajánlatot tegyen a kislánynak.

Még most is felhorgadt benne a düh, ha erre gondolt. Meg kell védenie a húgát! Bármi áron, bárki ellen.

Pillanatnyilag azonban tehetetlenül figyelte, amint Sonya hevesen gesztikulálva magyarázza Elisának a történteket, és kénytelen volt elviselni a kislány és az asszony szemrehányó pillantásait.

– Oké, oké, elismerem, hogy igazad van. Már megint elbaltáztam a dolgot Jess-szel.

– Hogy érti, hogy „már megint”? – vonta fel a szemöldökét Elise.

Ó, a fenébe! – harapott a szájába a férfi.

– Khm… Hát, ő készítette a falfestményt Sonya szobájában. Amikor megérkeztem, még dolgozott a képen, én pedig annyira meglepődtem, hogy… kidobtam a házból.

– Hogy mit csinált? – döbbent meg az asszony.

Jordan lesütötte a szemét.

– Hullafáradt voltam, csak arra vágytam, hogy lezuhanyozzak, aztán megmutassam Sonyának és magának a házat. Erre ott találtam egy vadidegen nőt a házamban, amint éppen egy várat fest a falra…

A férfi elhallgatott. Saját maga számára sem volt túl szimpatikus a viselkedése.

– Ma pedig újra nekitámadt szegény nőnek, csak mert felajánlotta Sonyának, hogy szerepeljen egy színdarabban?

Jordan szívesen válaszolt volna, de nem találta a szavakat. Elise végül megkönyörült rajta. Hogy kimentse a férfit szorult helyzetéből, megsimogatta Sonya fejét, és elküldte kezet mosni.

– Utána teázunk – mutogatta még el a kislánynak, aki bólintott, majd felszaladt a lépcsőn a fürdőszobába.

– Nem vall magára ez a viselkedés – nézett az asszony Jordanre. – Tudom, hogy a széltől is óvni akarja Sonyát, de higgye el, a túlféltéssel csak árt magának, sőt a húgának is.

Jordan mély levegőt vett. Elisa volt az egyetlen, aki ilyen őszintén mert beszélni vele.

– Azok után, ami történt, igazán megértheti, miért aggódom túl a dolgokat.

– Hosszú hónapok teltek el a baleset óta, Jordan. Az orvosok pedig világosan megmondták, hogy nem ez okozta Sonya halláskárosodását.

– De azt mondták, hogy akár ez is kiválthatta.

– Ez csak egy feltételezés a sok közül. Mindent megtesz ezért a kislányért, Jordan, ne várjon magától lehetetlent. Az egész életét felborította érte.

A férfi megvonta a vállát.

– Minden tőlem telhetőt megteszek, hogy jól érezze magát.

– Ehhez az is hozzátartozik, hogy úgy nőjön fel, mint egy normális, hétköznapi gyerek.

– De hát nem az!

– Jaj, Jordan! – csóválta a fejét az asszony.

– Dolgoznom kell – jelentette ki a férfi.

Elise bólintott, nem forszírozta tovább a dolgot. Bement a konyhába, hogy előkészítse az uzsonnát Sonya számára. Jordan így is pontosan tudta, mi a véleménye.

Na, szuper! – gondolta a férfi. Egy nap alatt három nőt is sikerült magam ellen hangolnom.

Miután átnézte a levelezését, hátradőlt a székében, és elgondolkodva bámulta a szemközi krémfehér falat.

Bocsánatot kell kérnie, most már kétszeresen is. Hogy tehetné jóvá a minősíthetetlen viselkedését?

Küldhetne neki virágot. A virág mindig jó ötlet. És illik is a sötét hajú, szép művésznőhöz.

De ha már itt tartunk, Sonya és Elise is megérdemel egy-egy csokorral.

Jess már megint késésben volt. Fél óra múlva kezdődik a művészeti foglalkozás, ő pedig még mindig nem ért oda a műterembe. Pedig néhány gyerek mindig korábban érkezik, úgyhogy bele kell húznia.

Vezetés közben újra meg újra felrémlettek előtte az éjszaka álomképei. Fel nem foghatta, miért álmodott egy ilyen arrogáns, udvariatlan, érzéketlen fickóval, akiben az empátia leghalványabb megnyilvánulását sem sikerült felfedeznie. Valakivel, aki ölni tudna az átható, szürkészöld tekintetével. Aki úgy bukkant fel az ajtónyílásban, mint egy hatalmas, energikus és titokzatos jelenés. Akihez olyan közel került álmában, hogy ujjai a mellkasát érintették, a selyeming alatt duzzadó izmokat, és akinek ajka végül az ő ajkára tapadt…

Segítség!

Jess megrázta a fejét, hogy elhessegesse a kínos, testét-lelkét felkavaró álomfoszlányokat.

Össze kell szednie magát. Nem álmodozhat egy ilyen öntelt, agresszív, udvariatlan fráterről!

De azért nem hagyta nyugodni a dolog. Ki lehet ez a Jordan Paydan, és mit keres itt a szigeten? Nyáron rengeteg turista fordult meg errefelé, köztük jó néhány filmsztár és politikus is, de nagyon kevesen telepedtek le itt véglegesen. Jordannek vajon mi oka volt rá, hogy éppen ezt a helyet válassza otthonának? És miért ő a húga gyámja?

Jess már elég ideje tanított ahhoz, hogy ne lepődjön meg a legkülönfélébb családi viszonyokon. De azért olyannal még nem találkozott eddigi pályafutása során, hogy egy fiatal férfi nevelje a nála jóval kisebb testvérét.

Leparkolt a közösségi ház előtt, és besietett az épületbe.

– Na, végre itt vagy! – fogadta Clara, az intézmény vezetője szélesen mosolyogva.

– Elkéstem? Azt hittem, még van egy kis időm.

– Nem, még nem kezdődik a foglalkozás. De nagyon szeretnénk tudni, ki az a bizonyos titokzatos idegen.

– Tessék?

– Gyere!

Jess nyugtalanul követte főnökét a műterembe. Attól tartott, nem fogja tudni előkészíteni a terepet a gyerekek számára, ha tovább húzzák az időt.

Elállt a lélegzete, amikor belépett a terembe. A festőállvány melletti asztalon hatalmas, színpompás, egzotikus virágokból összeállított csokor pompázott.

– Elképesztően néz ki, nem? – lelkendezett Clara. – Szerinted ki küldte?

Jess levegő után kapkodott. Az nem lehet, hogy a férfi… Miért tenne hirtelen ilyen gesztust?

– Fogalmam sincs – nyögte ki végül.

– Aha – bólintott Clara. Nyilvánvaló volt, hogy egy szavát sem hiszi. – Akkor talán nézd meg, mi áll a kártyán.

Jess letette a ceruzákkal, festékekkel, ecsetekkel teli szatyrát, és a virágcsokor elé állt. Bódító illat áradt belőle. Liliom, orchidea, orgona, jázmin… Benyúlt a növények közé, kivette a borítékot, majd előhúzta belőle a kártyát, amelyen a következő szöveg állt:

Tisztában vagyok vele, hogy megbocsáthatatlanul viselkedtem, mégis arra kérem, fogadja ezt a csokrot őszinte bocsánatkérésem jeleként.

Jordan Paydan

Jess nem hitt a szemének. A bocsánatkérés meglehetősen formális volt, de az is nagy szó, hogy egyáltalán eszébe jutott. És ez a csokor!

Jordan Paydan megadta a módját. Az a srác, akivel Jess az egyetem alatt együtt járt, sosem tett volna ilyesmit.

Ismerte a virágüzletet, ahonnan a csokor származott, tudta, hogy ez az összeállítás a megrendelő ötlete volt, nem a boltosoké. Nyilvánvaló túlzás volt ilyen drága engesztelőajándékot küldeni. Egy egyszerű csokor is megtette volna. Vajon miről árulkodik mindez? Lehet, hogy a férfi nem is olyan magabiztos, mint amilyennek mutatja magát? Vagy valami más célja van vele?

– Na? Elárulod végre, ki küldte? – kiáltott fel Clara türelmetlenül.

– Sajnos ki kell hogy ábrándítsalak, de szó sincs semmiféle titokzatos hódolóról. Bocsánatkérésképpen küldte valaki.

Clara arcára kiült a csalódottság.

– Ó… De hát mit követtek el ellened?

– Új család költözött a szigetre, és az első találkozásunk, mondjuk úgy, nem sikerült valami jól.

Jess ránézett a kártyára.

– Valahogy tudatnom kell vele, hogy elfogadom a bocsánatkérését. Ha jól tudom, tegnap beíratta a húgát úszótanfolyamra, úgyhogy biztos felírtuk az elérhetőségeit.

– Csak nem Jordanről beszélsz?

– Miért, te ismered?

– De hiszen őt mindenki ismeri a szigeten! Vagy legalábbis már hallottak róla. Az édesanyja itt nőtt fel, sokat járt sportolni a közösségi házba. Aztán New Yorkba költözött, és híres modell lett belőle. De ez egy meglehetősen szomorú történet.

Clara felsóhajtott, tekintete ismét a csokorra révedt.

– Kár, hogy nincs semmi romantika a dologban. De azért gyönyörűek a virágok, kedves gesztus Jordantől.

Jess bólintott, majd intett az ajtón belépő kislánynak, aki elsőként érkezett a foglalkozásra.

Kedves gesztus, valóban, semmi több. Az is lehet, hogy egy barátnő vagy feleség áll a háttérben, aki bocsánatkérésre ösztönözte a férfit.

Meglepő módon ez a gondolat cseppet sem volt ínyére.

Jordan idegesen kifújta a levegőt. Ki kell szellőztetnie a fejét. Vagy talán ennie kellene valamit. Kimenekült a vadonatúj irodájából, amelyet a házban rendezett be magának. Bár a helyiség tágas és elegáns volt, hiányzott neki a kilátás, amely a manhattani iroda ablakából tárult elé. Szerencsére maga rendelkezett az idejével, és csak akkor utazott New Yorkba, ha szükségesnek látta – ám a szigetre költözés mégiscsak felborította az életét.

Sonya jólléte azonban megért neki ennyit, ez nem is kérdés. De most muszáj egy kis szünetet tartania.

Folyton a lány arca lebegett előtte: világosbarna szempár, vállára omló, sötét, selymes fürtök, összepréselt ajkak.

Vajon megkapta már a virágokat? És tetszett neki a csokor?

Jordan már jó néhány nőnek küldött virágot, de még sosem volt ennyire kíváncsi a megajándékozott reakciójára.

Akár azt is el tudta képzelni, hogy a lány fogta a hatalmas csokrot, és nagy ívben kihajította az ablakon. Az mégis valószínűbbnek tűnt, hogy egyszerűen továbbajándékozta a csokrot valakinek. Jordan számára persze egyik variáció sem volt túl kecsegtető.

Bárcsak ne érte volna olyan váratlanul a lány felbukkanása és a Sonyának tett ajánlata! Csak ezen múlt, hogy nem tudott normálisan viselkedni Jess-szel. Az más kérdés, hogy különös, megmagyarázhatatlan érzés fogta el a lány jelenlétében.

Hiába próbálta meggyőzni magát arról, hogy kizárólag a Sonya iránti aggodalom vezérelte, valójában maga sem értette, miért váltott ki belőle a festőnő ilyen heves érzelmeket.

Jordan arra eszmélt, hogy a közösségi ház előtt áll. Fogalma sem volt róla, hogy errefelé tartott.

Az egyik ablakban felfedezte a lány alakját. Jessalyn Raffi ide-oda járkált a padok között, hogy figyelemmel kísérje a gyerekek munkáját, és segítsen, ha kell. A haját laza kontyba fogta, a köténye és a két keze most is festékfoltos volt, mint az első találkozásukkor. Szabadság, bohém lazaság áradt a lényéből, ami csak még vonzóbbá tette Jordan szemében.

Te jó ég, mi az ördögöt művelek itt?

Már éppen sarkon fordult volna, ám ekkor a pillantása találkozott a lányéval.

Még csak ez hiányzott!

Mit gondolhat róla Jess ezek után? Remélhetőleg nem tartja valami perverz alaknak, aki titokban leselkedik utána!

A következő pillanatban azonban a lány olyan ragyogó mosolyt villantott rá, hogy Jordannek elállt a lélegzete. Soha életében nem látott ilyen szép nőt.

Muszáj tennie valamit. Nem ácsoroghat itt tovább, mint egy rakás szerencsétlenség!

Nagy levegőt vett, majd elindult, egyenesen be a közösségi házba, majd a műterembe.

– Épp erre sétáltam – mondta. A hangja nem csengett túl magabiztosan.

– Örülök – mosolygott a lány, majd a kisasztal felé bökött az állával. – Így legalább van alkalmam megköszönni a fantasztikus virágcsokrot. Igazán nem kellett volna.

– Örülök, hogy tetszik. Ami pedig a bocsánatkérést illeti, nagyon is szükség volt rá.

Jess elgondolkodva rázta a fejét.

– Ami az első találkozásunkat illeti, teljes mértékben igaza volt. Kéretlenül betolakodtam a házába, és döntöttem a gyerekszoba sorsáról, holott semmi jogom nem volt hozzá. Nem csodálom, hogy felháborította a viselkedésem.

A visszájára fordított bocsánatkérés egyáltalán nem könnyítette meg Jordan helyzetét.

– Időnként előfordul, hogy nem tudok ellenállni a saját ötleteimnek – folytatta a lány. – Nem gondolom végig a következményeket, csak nekilátok, és csinálom.

Ez olyasmi volt, ami Jordan világában sosem fordulhatott elő. Ő mindent gondosan megtervezett és a legapróbb részletekig kidolgozott, mielőtt nekilátott a megvalósításának. Ezért is lepte meg annyira, amit mondani készült.

– Feltétlenül beszélni akartam erről magával.

– Teljesen megértem. Beszélek Marie-vel, hogy küldjön oda egy szakembert, aki lefesti a falat krémfehér színűre. A költségeket természetesen én állom. Magam is megcsinálnám, de pillanatnyilag…

– Nem erről van szó – vágott a szavába a férfi. – Azt mondta, még nem végzett a falfestménnyel. Szeretném, ha befejezné a képet, amikor időt tud szakítani rá. Természetesen a megfelelő díjazásért.

A lány döbbenten meresztette rá a szemét.

– Hát… erre igazán nem számítottam.

Ami azt illeti, maga Jordan is pontosan ugyanezt gondolta.

2. FEJEZET

Ha két nappal ezelőtt valaki azt mondja neki, hogy nemsokára visszatér ebbe a házba, méghozzá azért, hogy befejezze a festményét, biztos, hogy őrültnek nézte volna az illetőt. Még most is alig hitte el, hogy tényleg itt áll a szobában, és a megálmodott jelenet utolsó részletét skicceli a falra.

Jordan is itt volt valahol a házban. Érzékelte a jelenlétét, bár fogalma sem volt róla, a hatalmas épület melyik szögletében tartózkodik éppen. Néha elnézett a válla fölött az ajtó felé, talán abban a reményben, hogy egyszer csak újra megjelenik ott a férfi, mint az első alkalommal. Egyelőre azonban nem történt semmi ilyesmi. Tulajdonképpen örülnie kellene, hogy teljes mértékben a munkájának szentelheti magát, mégis hiányérzete volt.

Miről is ábrándozol?

Semmi oka nincs rá, hogy romantikus álmokat kergessen. Különben is, alig ismeri a férfit, hogyan érezhetne iránta bármit is? Az exvőlegényével is csak lassan alakult ki a kapcsolatuk, a szakításuk óta pedig mindössze egy sráccal randizott, aki a szezon végeztével úgy eltűnt, mint szürke szamár a ködben. Annyit ugyan mondott, hogy „majd látjuk egymást”, de Jess azóta sem hallott róla.

Ez is amellett szól, hogy jobb óvatosnak lennie a férfiakkal.

Folyamatosan azt mantrázta magának, hogy csak azért van itt, hogy befejezze a festményét. Már majdnem maga is elhitte, hogy így van, amikor felhangzott a háta mögött a férfi baritonja:

– A várárok hiányzott, most már látom.

– És a felvonóhíd – bólintott a lány.

Le kellett tennie az ecsetet, mert remegni kezdett a kezében. Arra vágyott, hogy a férfi közelebb lépjen hozzá egy-két, de inkább három lépéssel. Mi az, ami ennyire vonzza Jordan Paydanben?

Jess homlokráncolva törte a fejét a rejtélyen.

Arra már rájött, miért nem működtek a korábbi kapcsolatai. Gary, az exvőlegénye igazából nem őt szerette, csak azt a képet, amit a képzeletében kialakított róla. Mellesleg képtelen volt a bocsánatkérésre. Bármit is követett el, sosem ismerte be, hogy hibázott. Jess pedig csak azért ragaszkodott hozzá, mert a kaotikus gyerekkora után mindennél jobban vágyott a stabilitásra és a biztonságra.

Ezt most már értette, az viszont korántsem volt világos, mit talál olyan vonzónak Jordanben. Azon kívül, hogy a férfi foggal-körömmel védelmezte a húgát, semmit sem tudott róla.

– Világos. Ha már van várárok, akkor felvonóhídnak is lennie kell.

A férfi most már ott állt mellette, olyan közel, hogy megcsapta az orrát a minden bizonnyal méregdrága after shave-je fás, földes illata.

Jess odafordult a férfihoz. Nem tudta nem észrevenni, hogy a pólója tökéletesen passzol a szeme színéhez, alatta pedig pompásan kidolgozott izmok duzzadnak.

– Megkérdezhetem, miért változtatta meg a véleményét? Úgy értem, a festménnyel kapcsolatban.

– Ó, hát ez egyszerű. Igaza volt, Sonya azonnal beleszeretett a képbe. Annyira lelkesedett érte, hogy nem volt más választásom, mint belátni, hogy tévedtem.

– Nagyon örülök, hogy Sonyának tetszik a festmény. Be kell vallanom, nagyon megkönnyebbültem. Attól féltem, csak azért kért meg a kép befejezésére, hogy valamit jóvátegyen. Tudja, mint a virágcsokorral.

– Nem, nem – nevetett fel a férfi. – Nem azért tartom meg a festményt, mert lelkiismeret-furdalásom van a viselkedésem miatt, hanem mert beláttam, hogy tévedtem. Arról nem is beszélve, hogy Sonya odavan érte. Nagyon boldog lesz, ha megtudja, hogy újabb részletekkel bővült a kép.

– Ezek szerint most nincs itthon?

– Nem, Elise magával vitte bevásárolni.

Elise. Szóval mégiscsak van nő az életében. Hát persze, mi sem természetesebb ennél. Jóképű, sikeres, megnyerő. A Jordanhez hasonló férfiakért kapkodnak a nők.

Mellesleg semmi közöd hozzá!

– Mindenesetre köszönöm, hogy hajlandó volt a kép befejezésére áldozni a szombatját – mondta a férfi.

– Nagyon szívesen – mosolyodott el Jess.

Tényleg nem esett nehezére festéssel tölteni a szabadnapját. Imádta ezt a munkát, és Sonya is a szívéhez nőtt egy pillanat alatt.

– Feltétlenül mesélje majd el, mit szólt a húga a végeredményhez!

– Egészen biztos vagyok benne, hogy odáig lesz érte. Már eddig is imádta a képet, most pedig még izgalmasabbá vált. Egyszerűen tökéletes! Már látom is magam előtt Sonya örömtől ragyogó arcát.

A férfi vonásait meglágyították az arcára kiülő érzelmek.

– Igen, Sonya lelkesedése átterjed a körülötte lévőkre is. Éppen ezért ajánlottam fel neki, hogy vegyen részt a színdarabban. A többiek csak profitálnának a jelenlétéből.

– Jess! – nézett a szemébe a férfi. – Gondolom, tisztában van vele, miért nem akarom, hogy…

– Igen – vágott a szavába a lány. – De talán rá kellene bíznia a döntést a húgára.

Mit művelsz már megint? Nem tudod tartani a szádat?

– Bocsánat, nem akartam kéretlenül tanácsokat osztogatni.

– Ne kérjen bocsánatot! Úgy látom, mindketten hajlamosak vagyunk kimondani dolgokat, amiket talán jobb volna magunkban tartani.

– Lehetséges – bólintott Jess.

A meghitt pillanat elszállt.

– Vár a munka – mondta Jordan. – El kell készülnöm, mire Sonya visszaér, mert Elise-nek ma szabad az estéje.

– Szabad? – csúszott ki a lány száján.

– Mi ebben olyan különös? – húzta el a száját a férfi. – Úgy nézek ki, mint aki halálra dolgoztatja az alkalmazottait?

Szóval alkalmazott…

Jess legszívesebben ugrált volna örömében. Elise nem barátnő, nem feleség, hanem a kislány bébiszittere! Így mindjárt más a helyzet.

Egyáltalán nem más! Gondolatban megrázta a fejét. A felbontott jegyessége és a ripsz-ropsz véget érő nyári afférja után igazán nem kellene meggondolatlanul beleugrania egy újabb bizonytalan kimenetelű kalandba. Mert azt azért sejtette, hogy egy olyan férfi, mint Jordan Paydan, könnyen összetörhetné a szívét.

A férfi nem tudta mire vélni a hallgatását, ezért egy idő után elköszönt, és kisétált a szobából. Jess mosolyogva intett utána.

A hír, hogy Elise nem Jordan partnere, hanem az alkalmazottja, kétségtelenül felvillanyozta.

A laptop kijelzőjén sorjázó számok még sosem tűntek ennyire értelmetlennek.

Jordan idegesen a hajába túrt. Nagyon jól tudta, mi az oka, hogy nem tud koncentrálni. Csak azt nem értette, miért. A gondolatai folyton a gyerekszobában tevékenykedő festőnő körül jártak. Maga előtt látta mosolyra húzódó ajkát, nyílt tekintetét, ecsetet tartó kecses ujjait. A lelkesedést a szemében, amikor a művészetről beszélt.

Minden apró részletre emlékezett a lánnyal kapcsolatban. És folyton ott motoszkált a fejében a gondolat, hogy egyedül vannak a házban.

Visszamehetne hozzá, hogy folytassák a beszélgetést. Hogy egy kicsit jobban megismerjék egymást. De mégis mi értelme lenne?

Különben is, biztosan van barátja. Az olyan nőkért, mint Jessalyn Raffi, bomlanak a férfiak.

Nem mintha Jordannek túl sok tapasztalata lett volna a nők terén. Az eddigi kapcsolatai meglehetősen felszínesek voltak. Abban mégis biztos volt, hogy Jess egészen más, mint az összes többi nő, akivel eddig találkozott.

Ez persze nem változtat semmin. Pillanatnyilag semmilyen kapcsolat nem fér bele az életébe. Különösen azok után nem, hogy az elmúlt egy évben végig kellett néznie, hogyan csalja meg az apját a fiatal, új felesége.

Ráadásul őt is elhagyta a barátnője, amikor kiderült, hogy neki kell felnevelnie a kishúgát. A barátnője megfogalmazásában ez úgy hangzott, hogy „a nyakába varrtak egy gyereket”.

Jordan még mindig nem tudta megemészteni a történteket. Fel nem foghatta, hogy reagálhat valaki így egy gyerek kiszolgáltatottságára. Sonya aztán igazán nem tehetett semmiről!

Nagy levegőt vett, igyekezett rendezni a gondolatait. Szó sem lehet semmiféle romantikus kapcsolatról. Még egy művésznővel sem, akinek a lényéből olyan elevenség árad, hogy ő maga is szabadabbnak érzi magát a társaságában. Mintha mindig friss szellő lengedezne a lány közelében. Bárcsak megérinthetné a haját! Bárcsak szájon csókolhatná…

Ez nem lehet igaz!

Jordan a képernyőre meredt, és megpróbált a számokra koncentrálni. Egy órával később feladta a küzdelmet.