Jane Porter

Tanácstalan tanácsadó

Maggie Cox

Bentlakó szerető

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Jane Porter, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A Júlia 765. eredeti címe: The Price of a Dangerous Passion

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Magyarra fordította: Eötvös Anna

© Maggie Cox, 2005 – Vinton Kiadó Kft., 2023

A Júlia 766. eredeti címe: His Live-In Mistress

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2009)

Magyarra fordította: Tandori Dezső

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 765-766. számában, 2023

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-619-7

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2023

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Jane Porter

Tanácstalan tanácsadó

előhang

Szilveszter

Voltak szabályok, amelyeket Charlotte Parks következetesen betartott, méghozzá kivétel nélkül. Ezek közé tartozott egyebek mellett, hogy szigorúan különválasztotta a munkát és a magánéletet. És ezzel kapcsolatban még soha nem ingott meg. Függetlenül attól, hogy az adott ügyfele befolyásos volt-e, vagy esetleg gazdag.

PR-krízisektől identitásproblémákon át a szociális médiával kapcsolatos rémálmokig mindenfélével fordultak hozzá, és Charlotte idővel imponáló szakmai hírnévre tett szert.

Hogy is bízhatott volna a saját ítélőképességében, ha teret hagy az érzelmeknek a munkájában?

Komolyan vette tehát a maga által felállított szabályokat. Ám amikor megismerkedett Brando Riccivel, egyik napról a másikra elfelejtette, miért is voltak olyan fontosak számára azok a bizonyos szabályok.

Röviddel karácsony előtt lezárult Charlotte ügye a Ricci és a Baldi családdal. S miután a Riccik rajongtak a látványos ünnepségekért, és ezen alkalmakra gyakran meghívták üzleti partnereiket is, Charlotte is ott találta magát Ricciék szilveszteri partiján.

Az egész őszt Firenzében töltötte, hogy segítsen elsimítani a családnak az örökségből adódó vitákat.

A családi viszály idővel kezdett elülni, így a Riccik újra együtt jelentek meg a nyilvánosság előtt. Az olyan összejövetelek pedig, mint a szilveszteri parti, csak erősítették ezt az egységet.

Charlotte-nak nem lett volna szabad eljönnie erre az estélyre. Elvégezte a munkáját, tisztességesen megfizették érte, semmi oka nem volt hát rá, hogy egy parti miatt Firenzébe repüljön.

Mégis itt volt…

Felcsendült a következő dal, Brando pedig közelebb húzta magához. A férfi keze Charlotte hátán feküdt, miközben a nő melle Brando felsőtestének feszült.

– Túl sokat gondolkodsz – suttogta Charlotte fülébe. A nő érezte, ahogy meleg lehelete az arcát súrolja.

– Ez tény – látta be Charlotte. – De szükség is van rá. Túl veszélyes ez a helyzet.

– Sosem okoznék neked fájdalmat. Nem fogok ilyet tenni, ígérem – mondta a férfi.

Charlotte tisztában volt ezzel. Tudta, hogy csodálatos élményt jelentene Brandóval együtt lenni – és nem csak az ágyban.

Már az első találkozásukkor, szeptemberben is szikrázott köztük a levegő.

De Charlotte-ot az is aggasztotta, hogy soha nem érzett még ilyen vonzalmat. Korábban soha fel sem merült benne, hogy szabad folyást engedjen az érzéseinek.

És most, röviddel éjfél előtt itt van Firenzében a férfival, és vívódik, hogy a józan eszére hallgasson, vagy az érzelmeit kövesse.

– Nem kellene itt lennem – suttogta a férfi kezéhez érve.

A szíve hevesen dobogott, testét elárasztotta a melegség… mérhetetlenül izgatta Brando. Több mint egy éve volt utoljára férfival, és ilyen erős vonzalmat még soha senki nem váltott ki belőle. Egyik fele engedni akart a kísértésnek, míg a másik, a racionális énje óva intette tőle. Tudta, hogy a hírnevét és a karrierjét teszi kockára.

No és a szívét.

A férfi vonzó arcára emelte a tekintetét, és a szemébe nézett. Brando nemcsak jóképű volt, de okos, érdekes és izgató is. Ő volt a család legfiatalabb tagja, de az élettapasztalatának köszönhetően érettség sugárzott belőle. Ezért is fordult a férfihoz, amikor annak testvérei, Enzo, Marcello és Livia makacsul ragaszkodtak az elgondolásaikhoz az örökség kapcsán, és képtelenek voltak megegyezni. Charlotte abban bízott, hogy Brando el tudja majd simítani a családon belül kialakult vitát.

És pontosan ez is történt.

Charlotte csak miatta jött el erre az estére Firenzébe.

– Mitől félsz? – kérdezte a férfi.

Brando fürkésző tekintete idegessé tette Charlotte-ot.

– Attól, hogy elvesztem a kontrollt, és valami őrültséget csinálok.

Brando szája alig észrevehetően mosolyra húzódott, miközben végigsimított Charlotte hátán.

– Hisz mindketten ugyanazt akarjuk – mondta, és magához szorította a nőt.

– Igen, de a munkát és a magánéletet nem lenne szabad összemosnunk.

– De már nem dolgozunk együtt – emlékeztette a férfi, és közelebb hajolt hozzá, majd leheletfinoman végigcsókolta a nyakát.

Charlotte behunyta a szemét, és érezte, hogy az egész teste libabőrös lesz. Mellbimbója megkeményedett, testét forró vágy öntötte el. Egyre inkább nehezére esett tiszta fejjel gondolkodni. Az egyetlen dolog, amire most vágyott, hogy a férfi elcsábítsa, és testük eggyé váljon.

Senki mást nem akart. Csak Brando Riccit. A borászt, vállalkozót és milliárdost.

– Nem kellene ezt csinálnunk – suttogta Charlotte, és akadozva vette a levegőt, ahogy a férfi finoman végighúzta hüvelykujját a nyaka ívén.

– Nem tettünk semmit – válaszolta halkan Brando. – Csak táncolunk.

Még nem tettünk semmit, gondolta Charlotte, és kissé oldalra billentette a fejét, miközben a férfi ezüstszürke, szenvedélytől csillogó szemébe nézett.

Hónapokon át küzdött ez ellen a vágy ellen, dacolva a férfi vonzerejével. De világos volt, hogy ezen az estén el fogja veszíteni a csatát. Már a tánc is teljesen magával ragadta, alig kapott levegőt, és egész testében megremegett a vágytól.

– Mindjárt éjfél lesz – mondta a faliórára pillantva.

– Van még tíz perc – válaszolta a férfi.

Charlotte a színpad felé nézett, ahol a zenekar játszott. Kitűnő volt a hangulat. Csak pár perc volt hátra Újévig.

Ő sosem szerette a nagy felhajtást, nem járt partikra. De amikor a Riccik meghívták, egyszerűen nem tudott nemet mondani.

– Mire gondolsz, cara? – kérdezte lágy hangon Brando.

Cara – vagyis kedvesem. Charlotte megborzongott. Csak a férfi miatt jött ma ide. Bárcsak ne kellene azokra az átkozott szabályokra gondolnia!

Nyelve hegyével finoman végigsimított az ajkán.

– Én nem keverem össze a…

– …a magánéletet a munkával, tudom – fejezte be a mondatot a férfi. – De a mai este nem a munkáról szól.

Charlotte tökéletesen szervezett életébe nem fért bele a kaland és a szenvedély. De ma este mégis úgy gondolta, hogy egymáséi lehetnek ezzel a férfival. Ha csak egyetlen éjszakára is.

– Csak egyetlenegyszer, Brando, ígérd meg nekem – mondta Charlotte megadóan.

– Ez az éjszaka a miénk lesz – jelentette ki a férfi.

1. FEJEZET

Charlotte Parks a füle mögé tűrte hosszú szőke hajfürtjét, végigsimított elegáns kabátjának gallérján, ellenőrizve, hogy nincs-e rajta gyűrődés, majd megnyomta a csengőt. Egy tizenhetedik századi villa előtt állt, Firenze szívében. A villában több lakást alakítottak ki, többek között az olasz Brando Ricci apartmanját.

Charlotte kétszer járt már itt, egyszer üzleti ügyben az elmúlt év októberében, és egyszer – hát igen, nem éppen üzleti ügyben – szilveszterkor.

Úgyhogy Charlotte türelmesen várakozott, hogy ajtót nyissanak neki.

Nagy gyakorlata volt már abban, hogy ne aggódjon bizonyos helyzetek miatt. Jól kezelte a stresszt. Egy gazdag brit család második gyermekeként hamar megtanulta kezelni a nehéz helyzeteket. Jómódú szülei többször is elváltak, majd újabb és újabb házastársakat vonultattak föl a családban, akiktől aztán idővel újra elváltak. Így Charlotte tucatnyi mostohatestvérre tett szert. Ő maga Angliában született, de később az édesanyja feleségül ment a híres filmrendezőhöz, Heath Hugheshoz, így Los Angelesbe költöztek. Végül tizenöt évesen visszatért Európába, hogy egy svájci lányiskolában tanuljon.

Testvérei és mostohatestvérei között bőven akadtak, akik később ismertté váltak: modellek, színészek, autóversenyzők lettek. A család összes tagja aktív résztvevője volt az angliai társadalmi életnek.

Charlotte összesen tizenkét évet élt Amerikában, tíz évet anyjával, majd további két évet Hollywoodban. Tetszett neki az amerikaiak nyitottsága, illetve ahogy a problémákat kezelték.

Az általa alapított kis PR-cég egy idő után nagyrészt nemzetközi ügyfelekkel kötött szerződést.

A munkája révén jutott el Firenzébe is, ahol a híres olasz család, a Riccik bizonyos PR-problémák elhárításával bízták meg. A családi viszályok eljutottak az újságok címlapjára is, Charlotte feladata pedig az volt, hogy gátat szabjon a sajtóban megjelenő pletykáknak, mocskolódásoknak.

Így ismerkedett meg Brando Riccivel.

A Riccik a huszadik század elején váltak ismertté a remek chianti boruknak köszönhetően. A második világháború után aztán a család kiterjesztette a vállalkozást a divat területére. Az alapító unokái, a három Ricci fivér vitte tovább az üzletet, mígnem aztán vitába keveredtek az örökséggel kapcsolatban.

Charlotte munkájának köszönhetően a bulvársajtó már nem csámcsogott a Riccik örökösödési vitáin. Ezzel megoldottnak is tűnhetett volna a feladat. De nem volt megoldva.

Charlotte ritkán hibázott. Szilveszterkor azonban valószínűleg élete legnagyobb baklövését követte el. Nem lett volna szabad az éjszakát Brando Riccivel töltenie. Bár a férfi fantasztikus volt az ágyban, az ilyen helyzetek sosem maradnak következmények nélkül.

Brando intelligens volt, befolyásos, vonzó, és olyan érzéseket ébresztett Charlotte-ban, amelyeket soha korábban nem élt át.

Annyira hihetetlenül jó volt a férfival a szex, hogy teljesen a hatása alá került. Ezzel az élménnyel repült aztán haza Amerikába. Szerencse, hogy csaknem tízezer kilométer választotta el őket egymástól. Olyan távolság volt ez, hogy lehetetlen lett volna egyszerűen ide-oda repkedni.

Amikor hazatért, eldöntötte, hogy maga mögött hagyja a múltat, és csak a munkára fog fókuszálni. A világ legkívánatosabb nőjének érezte magát a férfi mellett, de nem akart erre gondolni.

Úgysem fognak találkozni. Naivitás lenne azt gondolni, hogy ennek a viszonynak folytatása is lehet. Egyszerűen más csapatban játszanak. Charlotte meg is mondta ezt Brandónak, amikor a férfi egyszer azzal hívta föl, hogy nemsokára Los Angelesbe röpül, és szívesen találkozna vele. Brando hangja a telefonban előhívta Charlotte-ban a firenzei éjszaka emlékét.

És most ott állt Brando firenzei házának az ajtaja előtt, elegáns vintage kabátja alatt a kis titkával.

Olyan titokkal, amelyet muszáj felfednie, mert kezdtek mutatkozni a jelei. A gömbölyödő pocakját immár lehetetlenség volt elrejteni.

Mostanra összeszedte magát, hogy átessen ezen a valószerűtlen beszélgetésen. Hiszen tablettát szedett, Brando pedig óvszert használt.

A szíve majd kiugrott a helyéről. Még egyszer csengetett, ezúttal kicsit hosszabban.

Amikor legutóbb itt járt, Brando elhitette vele, hogy vannak csodák. De hát csodák nincsenek. Csak figyelmen kívül hagyott elvek, felrúgott szabályok és szívfájdító következmények.

Hirtelen kinyílt az ajtó. Egy magas, karcsú nő állt Charlotte-tal szemben. Egyenes, sötét haja kócos volt. Meztelen testét csak egy fehér selyemköntös takarta. Charlotte azonnal felismerte a modellként dolgozó nőt. Egy argentin szépség volt, aki lázba hozta a divatvilágot.

– Sí? – kérdezte Louisa elnyújtottan, miközben a selyemköntös lecsúszott az egyik válláról.

– Brando è disponibile? – kérdezte Charlotte a svájci internátusban szerzett olasztudásával.

A modell tetőtől talpig végigmérte, majd lenézően mosolyogva így felelt:

– È un po legato. Eléggé elfoglalt.

– Lenne olyan kedves, és megtenné, hogy szól neki? – kérdezte Charlotte udvariasan. – Mondja meg neki, kérem, hogy Charlotte Parks van itt. A szalonban fogom várni – tette hozzá, majd belépett az épületbe.

Hallotta, ahogy a modell becsapja az ajtót, majd elindul a lépcsőn Brando hálószobája felé. Charlotte pontosan tudta, hol van a hálószoba, hiszen járt már ott.

Ebben a pillanatban Brando jelent meg a szalonban. Száznyolcvannyolc centis magasságával elképesztően vonzó volt. A szürke pulóver csodásan illett ezüstszürke szeméhez és sötétbarna hajához.

Még annál is vonzóbbnak tűnt, mint amire Charlotte emlékezett. Amitől a torkában dobogott a szíve.

– Charlotte! – szólalt meg most a férfi, és kissé előrehajolt, hogy arcon csókolja. – Hogyhogy Firenzében vagy?

– Szia! Remélem, nem zavartalak meg valami fontos dologban.

– Nem ülünk le? – kérdezte Brando a fotelra mutatva.

– De, köszönöm – ült le Charlotte a férfival szemben lévő fotelba. Brando karnyújtásnyira ült tőle, miközben a szeretője fönt várt rá.

– Louisa biztosan türelmetlen – mondta Charlotte.

Brando finoman elmosolyodott.

– Louisa el tudja magát foglalni – válaszolta, és a vonásai megfeszültek. – Mióta vagy Olaszországban? – kérdezte.

– Ma dél óta. A hotelban hagytam a bőröndömet, de még be sem jelentkeztem.

– Ilyen sürgősen akartál találkozni velem?

– Nem tudtam, hogy itt talállak-e majd, vagy a birtokodon. Ha ott lettél volna, béreltem volna egy autót, és odamegyek.

– Holnap utazom a birtokra – válaszolta Brando, figyelmesen szemlélve őt. – Jól nézel ki – tette hozzá.

– Köszönöm, jól is vagyok – válaszolta Charlotte, de aztán elbizonytalanodott. – Levehetném a kabátomat? Nagyon meleg van.

– Persze, egészen ki is pirosodott az arcod.

Amint lekerül róla a kabát, Brando észre fogja venni! Azonnal tudni fog mindent! – gondolta Charlotte.

Mi lesz, ha Brando másképp reagál, mint gondolta?

Gyorsan összeszedte magát. Minden úgy lesz, ahogy eredetileg gondolta. Hiszen Brando agglegény! Megrögzött playboy. Nem családapának való.

– Charlotte, jól vagy? – kérdezte a férfi.

Mondd meg neki! – győzködte magát a lány.

Ehelyett hevesen dobogó szívvel és kiszáradt szájjal lassan kibújt a kabátja ujjából, engedve, hogy a kabát lecsússzon a válláról.

Szűk, kötött, smaragdzöld ruhát viselt, amely kiemelte karcsú alakját és gömbölyödő pocakját. Épp ebben a pillanatban rúgott egyet a kisbaba, Charlotte pedig önkéntelenül is a hasára tette a kezét.

– A hatodik hónapban vagyok – mondta halk, de határozott hangon, aztán elnémult.

– Szabad gratulálnom?

– Akkor téged is illet a gratuláció.

Rövid szünet következett.

– Azt akarod ezzel mondani, hogy tőlem van?

– Igen.

– Biztos vagy benne?

– Biztos – mondta Charlotte.

Egymásra néztek. A férfi tekintete határozott volt, és kemény, ugyanakkor nem volt benne sem szemrehányás, sem ijedtség, de még csalódottság sem.

– De hiszen védekeztünk.

– Úgy tűnik, ez a gyerek mindenképpen meg akart foganni – válaszolta Charlotte.

– A gyerek nyilvánvalóan tudja, mit akar.

Charlotte elmosolyodott.

– Az jó, ha az ember tudja, mit akar – válaszolta.

– Ez igaz – jegyezte meg Brando. – És terhességmegszakításra nem gondoltál?

– Nem – válaszolta a lány, és fürkészőn nézett rá. – Miért, te azt szeretnéd, ha elvetettem volna?

– Olasz vagyok, és katolikus. Tehát nem.

– Én sem olasz, sem katolikus nem vagyok, de az abortusz szóba sem jöhetett.

A férfi hosszan nézte.

– És most itt vagy.

– Igen – válaszolta Charlotte határozott hangon. – Személyesen akartam megmondani neked. Nem lenne fair anélkül döntést hoznom, hogy veled megbeszélném.

Brando felhúzta a szemöldökét.

– Na de mégis mostanáig vártál – válaszolta, aztán elhallgatott.

Az egyre hosszabbra nyúló csendben Charlotte arra gondolt, hogy ez nem az a férfi, akivel fél évvel korábban együtt volt. Ez nem az a Brando. Olyanok voltak most, mint két idegen.

– Engem is sokkolt, hogy terhes vagyok – mondta. – Nem így terveztem, és kellett hozzá néhány hét, hogy feldolgozzam. De most már örülök neki, hogy anya leszek.

– És mit vársz pontosan ettől a beszélgetéstől? Pénzt? Anyagi támogatást?

– Nem.

– Akkor mit?

Charlotte-nak az volt a terve, hogy felkínál a férfi számára egy olyan lehetőséget – az apává válás lehetőségét –, amelyről eleve tudta, hogy Brando vissza fogja utasítani. Ha pedig ez történik, akkor egyedül gondoskodik majd a gyerekéről. Brando nyilván megkönnyebbül majd, és ezzel a dolog el lesz intézve.

– Azt szeretném, ha apja lennél ennek a gyereknek. A saját gyerekedé – mondta nyugodtan.

– Tud a családod a terhességedről? – kérdezte Brando.

– Nem. Eddig sikerült titokban tartanom. De ez most már nem fog menni.

– De a családodnak miért nem mondtad meg? – kérdezte Brando.

– Semmi közük hozzá. Ha valakivel meg kell osztanom, akkor az te vagy.

Charlotte Parks pont olyan szép volt, mint amikor a férfi legutóbb látta. Akkor meztelenül feküdt az ágyán, hosszú szőke haja szétterült a párnán, ajka felduzzadva az ő csókjaitól. Ezen a reggelen távolságtartónak tűnt, de így is hihetetlen kisugárzása volt. Jól állt neki a terhesség, kék szeme még csillogóbb lett, fénylő szőke haján visszatükröződtek az ablakon át besütő nap sugarai.

Amikor Louisa felment a hálószobába azzal, hogy egy nő vár rá lent, Brando csodálkozva húzta föl a szemöldökét, de cseppet sem aggódott. Amikor lement a szalonba, és meglátta Charlotte-ot, várakozásteljes kíváncsiság töltötte el. Hiszen a lány nagyon vonzó, és csodálatos volt vele az ágyban.

De most, hogy megtudta, terhes – méghozzá az ő gyerekével –, mindentől elment a kedve.

Történt már vele korábban is hasonló, de szerencsére akkor elvégeztetett egy apasági vizsgálatot, amely negatív eredménnyel zárult, és hatalmas kő esett le a szívéről.

Nem tudta, mit gondoljon. Végigjáratta a tekintetét Charlotte-on, hosszú, csillogó, szőke haján, finom arcvonásain, a ruha alatt feszülő mellén, domborodó pocakján…

– Nem volt nehéz titokban tartani?

– Nem. – Charlotte megvonta a vállát. – Nincs szükségem rá, hogy másokkal is megbeszéljem a döntéseimet. Meghozom őket, csak időre volt szükségem. És most azért vagyok itt, hogy a jövőről beszéljek veled.

– Hát, őszintén szólva, engem ez elég váratlanul ért – válaszolta Brando.

Charlotte-nak az arcába szökött a vér, és lehajtotta a fejét.

– Nyilván. Gondolom, szeretnél apasági vizsgálatot. Utánanéztem, melyik klinika végez ilyet Firenzében. Egészen egyszerű eljárás. Csak egy vérvétel mindkettőnk részéről – mondta, majd rövid szünet után hozzátette: – Ha lehet, még ma megcsináltatnám.

– És ha én vagyok az apa?

– Te vagy az apa. Ez nem kérdés. De biztosítalak, hogy mindent kézben tartok, semmit sem várok el tőled. A te életedben semminek nem kell megváltoznia.

Brando fölnevetett.

Charlotte fölhúzta a szemöldökét, és még jobban elvörösödött.

– Ne csinálj viccet ebből! – mondta feszülten.

– Nem csinálok, de mégis hogy gondoltad, hogy az én életemben semmi sem változik, bella? Minden meg fog változni. Abban a pillanatban megváltozott, hogy megtudtam, apa leszek.

– Nem várom el, hogy felelősséget vállalj értünk. Nem baj, ha egyedülálló anyaként nevelem a gyerekünket – válaszolta Charlotte.

– Ha az én gyerekem, akkor természetesen gondoskodom róla.

Charlotte szólni akart, de végül összeszorította a száját. Hirtelen elbizonytalanodott.

– Meglep a reakciód – válaszolta. – Csak egyéjszakás kaland volt közöttünk, mégis felelősséget akarsz vállalni apaként?

– Mindig védekezem, hogy elébe menjek az ilyen helyzeteknek. De ha már megtörtént, nem tragédia. Mindketten felnőttek vagyunk, független emberek, megvan minden lehetőségünk arra, hogy boldog, biztos otthont és jövőt biztosítsunk a gyerekünknek.

Charlotte válaszolni akart, de aztán újra elnémult.

Brando nem értette, mire számított Charlotte. Hogy azt mondja majd, viszontlátásra, csináljon, amit akar?

– Lehet, hogy nem is tőlem vagy terhes – mondta, és visszaemlékezett a korábbi esetre, amikor be akarták csapni.

– De, egészen biztos, hogy a te gyereked. Persze nem várom el, hogy higgy nekem, elvégre csak egyetlen éjszakát töltöttünk együtt. Épp ezért megcsináltatnám az apasági tesztet. Csak a hétvégét töltöm itt, hétfőn Angliába repülök. Maximum egy héten belül megvan az eredmény. Ha pedig kifizetjük a gyorsított eljárást, három nap múlva odaadják. Én a magam részéről inkább kifizetném az extra költséget, hogy London után egyenesen visszajöhessek, elintézni a papírokat a szülői felügyeletet illetően.

– A papírokat? – kérdezett vissza a férfi, hangsúlyozva minden szótagot.

– Igen. Mivel a gyereket én fogom nevelni – válaszolta Charlotte.

A rövid, kategorikus válasz bosszantotta Brandót.

– Ezzel kapcsolatban van még mit megbeszélnünk – mondta.

– Arra utalok, Brando, hogy senkivel nem tervezem megosztani a szülői felügyeletet. Kettőnkön kívül senkinek semmi köze az egészhez. Én pedig vigyázok a titkunkra.

A férfi felvonta a szemöldökét.

– Egyszóval a gyerekünk nem tudhatja majd, hogy én vagyok az apja? – kérdezte.

– Miért, talán szeretnél részt venni a gyereked életében? – szegezte neki a kérdést Charlotte.

– Nem értem a kérdést, cara. Ha én vagyok az apja, akkor természetesen jelen leszek az életében.

Charlotte arcát újból elöntötte a pír.

– Akkor erre még vissza kell térnünk.

Mindenből ki akar hagyni? – gondolta dühösen Brando, de végül nyugodtan válaszolt:

– Én is így vélem. Olyankor, amikor nyugodtan tudunk beszélni. Nem a legalkalmasabb, amikor Louisa itt van.

Charlotte nyelt egyet.

– Szerintem sem – mondta, és gyorsan belebújt a kabátjába, majd a táskájába nyúlt, és kivett egy cetlit. – Ez a klinika telefonszáma, ahol meg lehet csináltatni a tesztet. Ma délutánra tudnak neked is időpontot adni. Én most egyenesen odamegyek, te meg hívd fel őket, kérlek. Rendben?

– Nincs értelme halogatni, szóval rendben.

– Köszönöm! – válaszolta Charlotte, majd a hóna alá szorította a táskáját. – És sajnálom, hogy így rád törtem. Gondolhattam volna, hogy látogatód van.

– Semmi gond – mondta a férfi, és arra gondolt, milyen gyönyörű Charlotte, és mennyire vágyott rá a szilveszteri együttlétük óta. Csak hát a lány nem sokkal a közös éjszakájuk után visszament Los Angelesbe, és megszakította vele a kapcsolatot.

Kikísérte Charlotte-ot a kapuhoz.

– Hol szálltál meg? – kérdezte.

A lány a folyó felé mutatott, és megmondta a szálloda nevét.

– Várj, hadd hívjak neked egy taxit! – mondta a férfi.

– Azt hiszem, gyalogolok – válaszolta Charlotte halvány mosollyal. – Jót fog nekem tenni a friss levegő, utána úgyis dolgoznom kell.

– Még most is dolgozol? – kérdezte Brando.

– Hát persze.

– Nem túl megerőltető ez most? Nem rossz ez a babának?

– Nem, a babával minden a legnagyobb rendben van.

Nem rossz ez a babának? – idézte fel Charlotte a férfi kérdését, miközben a szálloda felé gyalogolt.

Bánat öntötte el a szívét, ahogy felidézte Brando szavait.

Jót tett neki a séta, legalább volt ideje rendezni kicsit a gondolatait.

Az elmúlt időszakban a rá váró anyaszerep aggasztotta a leginkább. De a Brandóval való találkozás másfajta aggodalmakkal töltötte el, háttérbe szorítva a jövő miatti szorongást.

A férfi jelenlétében védtelennek, idegesnek és kiszolgáltatottnak érezte magát.

Brando nyilvánvalóan nem érez iránta semmit. Mégis…

Brando kilépett a klinikáról, és felhívta Charlotte-ot.

– Szia! Nem zavarlak? – kérdezte.

– Nem. Dolgoznom kellene, de nem tudok koncentrálni. Rosszul aludtam az elmúlt éjjel.

– Mit csinálsz később? Van valami programod estére? – kérdezte a férfi.

– Nincs. Csak munkát terveztem mára.

– Nem megyünk el vacsorázni?

– Megcsináltattad a tesztet?

– Igen. Holnap reggel meg is kapom az eredményt. Leadtam a vért egy labornak, amely holnapra vállalta.

– Hogy lehet ez? Azt olvastam…

– Csak pénz kérdése.

– Ó! Értem…

– Na, akkor eljössz velem vacsorázni?

– És mi a helyzet Louisával?

– Ő nem tartozik a meghívottak közé.

– Brando…

– Hat hónapos terhes vagy. Azt hiszem, itt az ideje, hogy beszélgessünk.

2. FEJEZET

Brando látta, ahogy Charlotte kiszáll a liftből, majd felé közeledik. A lány ezúttal fekete nadrágot és elegáns, fehér tunikát viselt, amely elfedte gömbölyödő pocakját.

A férfinak hirtelen eszébe jutott Adele, a nő, aki néhány évvel ezelőtt azt állította, hogy tőle vár gyereket. Nem volt hosszú a kapcsolatuk, mert Brando csakhamar rájött, hogy a nő szép vonásai valójában egy manipulatív embert rejtenek. Viszolygott a gondolattól, hogy közös gyerekük legyen azzal a nővel. Ennek ellenére vállalta volna a felelősséget, és támogatta volna a nőt, ha valóban övé lett volna a gyerek.

Adele teljesen kiborult, amikor kiderült, hogy nem Brando az apa. Nem akarta elfogadni a teszt eredményét.

Ez után az eset után Brando egy ideig kerülte a nőket.

És tessék… Megint az apasági vizsgálat eredményére vár!

Most azonban biztos volt benne, hogy nem lesz hazugság áldozata. Tudta, hogy Charlotte igazat mond neki. Ő sikeres, önálló nő, nincs rászorulva a támogatására. Gond nélkül föl tudná nevelni a gyerekét egyedül is.

Ha enyém a gyerek, nem fogom engedni, hogy kiszorítsanak az életéből! – gondolta Brando, miközben Charlotte-ra várt.

– Csinos vagy – mondta neki, majd arcon csókolta.

Charlotte feszülten és bizalmatlanul nézett rá.

– Semmi szükség erre, Brando, ez nem randevú.

– Jobban esne, ha a pontosságodat dicsérném? – kérdezte a férfi.

– Igen.

– Nos, akkor: örülök, hogy látlak. Nagyon pontos vagy.

– Nem illik másokat megvárakoztatni – válaszolta erre Charlotte.

– Mennünk kell. Asztalfoglalásunk van itt az egyik közeli étteremben – magyarázta Brando, majd finoman a hotel főbejárata felé kormányozta a lányt.

Charlotte érezte a hátán a férfi érintését, és még mindig orrában volt a férfi fantasztikus illata, amely akkor csapta meg, amikor Brando az arcához hajolt. A szája érintésének emlékétől bizsergés járta át a testét.

Útban az étterem felé az olasz konyháról beszélgettek. Charlotte képtelen volt erőt venni magán, hogy az igazán fontos témákkal foglalkozzon, mint a gyerek és a jövőjük. Végül mégiscsak megkérdezte:

– Mit gondolsz, mikorra várhatjuk a teszt eredményét?

– Akár már ma este is meglehet, de holnapra egészen biztosan. Ideges vagy miatta? – kérdezte a férfi.

– Nem. Inkább csak össze vagyok zavarodva – válaszolta Charlotte őszintén. – Olyan… valószerűtlen az egész.

– Nem tervezted, hogy találkozol még velem valaha is, igaz?

– Nem szoktam összekeverni a munkámat a magánéletemmel.

– Akkor velem miért feküdtél le?

Charlotte elfojtott egy mosolyt.

– Szerintem pontosan tudod – felelte szűkszavúan.

– Ha tudnám, nem kérdezném.

– Ellenállhatatlannak találtalak – mondta Charlotte finom gúnnyal a hangjában. – Gondoltam, miért ne érezhetném jól magam egy kicsit.

Megint eszébe jutott a szilveszteréjszaka. Az, ahogy a férfi hozzáért, minden egyes testrészének külön figyelmet szentelve – soha korábban nem volt ilyenben része. Egyszerűen csodálatos volt vele a szex.

Nem sokkal később befordultak egy kis mellékutcába, majd megálltak egy épület előtt. Az étteremhez lépcső vezetett le, és egy freskókkal díszített, nagy terembe értek, ahol nagyjából tucatnyi asztal állt. Ezek mindegyikét bordó bársonyterítő borította, fölöttük pedig egy-egy üvegcsillár lógott, játékos, állandóan változó fénnyel megvilágítva a terítőt.

Miután a pincér az asztalukhoz vezette őket az egyik csöndes sarokban, Charlotte kimerülten helyet foglalt az egyik párnázott széken. Fáradt volt, ugyanakkor izgatott, a szíve hevesen vert.

– Ez nehezebb, mint gondoltam.

– Olyan rossz volt velem azon az éjszakán?

– Nem erről van szó.

– Akkor miről? – kérdezte Brando.

Charlotte nem nagyon tudta, mit is mondhatna, hiszen még magának is képtelen volt megfogalmazni, mit érez.

Semmilyen elvárásai nem voltak Brandóval szemben, és egyáltalán nem számolt azzal, hogy a férfi része lesz majd az életének, a jövőjének. De most, amikor Louisa nyitott neki ajtót, ráadásul gyakorlatilag meztelenül, féltékenység fogta el, amire nem talált magyarázatot.

Nem volt viszonyuk, nem is volt szerelmes a férfiba, akkor mégis miért kínozta Louisa képe? És miért szorult össze a szíve, ha a férfira gondolt? Miért érezte becsapva magát? Nem értette az egészet…

– Cara, nem vagyok gondolatolvasó. Mondd el, kérlek, mi foglalkoztat – szólalt meg a férfi.

– De azt fogod hinni, hogy megőrültem.

– Nem fogom.

– Valójában én magam is azt gondolom – mondta Charlotte, ujjával a pohár peremén játszva. – Alapvetően magabiztos vagyok. De Louisa elbizonytalanított – vallotta be, és megvonta a vállát. – Tudom, hogy hülyeség. Sajnálom…

– Nem hülyeség. Várandós vagy, és egyedül érzed magad.

– Nem pontosan erről van szó, Brando. Örülök a babának. Csak amikor megláttam Louisát, világossá vált, hogy nem kellett volna bejelentkezés nélkül beállítanom hozzád.

– Semmi gond.

– De Louisa biztosan haragszik.

– Nem tudja még a hírt. Nem mondtam el neki, miért jöttél.

– Hát persze, nem is kell. Nyilván megvárod a teszt eredményét.

– Úgy gondolod, hogy pozitív lesz.

– Az lesz – mondta Charlotte, majd némi habozás után folytatta: – És akkor beszélsz Louisával?

– Egyelőre senkinek sem kell még tudnia.

Charlotte megkönnyebbülten sóhajtott.

– Örülök neki, hogy ezt mondod. Én ugyanis nem állok még készen arra, hogy világgá kürtöljem.

– Én sem – vallotta be a férfi.

– Viszont ha eltitkolod, Brando, abból később baj lehet, nem?

– Nincs köztünk komoly kapcsolat Louisával. Csak jól érezzük magunkat együtt.

– Volt valaha komoly kapcsolatod? – kérdezte Charlotte.

Brando kérdőn nézett rá.

– Tényleg a szerelmi életemről akarsz most beszélgetni velem? – kérdezett vissza.

– Nem – válaszolta Charlotte elpirulva. – Most képtelen lennék végighallgatni.

Brando halkan felnevetett, a hangja mély volt, és rekedtes.

– Louisával tényleg semmi komoly nincs közöttünk. Más férfiakkal is van viszonya, és semmi gondot nem jelent neki, hogy ma veled ebédelek. Szóval miatta ne aggódj!

– De majdnem meztelenül nyitott nekem ajtót.

– Ne törődj vele! Idejöttél a világ másik feléről, hogy a közös szülői felügyeletről beszéljünk, akkor ne Louisáról társalogjunk!

– Közös szülői felügyelet? Ezt szeretnéd?

– Én vagyok a gyerek apja.

Charlotte-on pánik lett úrrá, és visszatartotta a lélegzetét.

– Mi lenne, ha nem…? – kezdett bele.

A férfi áthatóan nézett rá.

– Csak nem gondoltam, hogy… – hagyta félbe a mondatot Charlotte, mert kis híján rosszul lett. Aztán összeszedte magát, és folytatta: – Te egyedülálló, független férfi vagy.

– Igen, és? Te pedig független nő.

– Csakhogy én nem folytatok viszonyt több férfival egyszerre, és nem bújok minden héten másnak az ágyába – mondta, majd amikor rájött, mit mondott, ijedten nézett a férfira, és hogy mentse a helyzetet, hozzátette: – Leginkább arra gondolok, hogy két különböző kontinensen élünk, és képtelenség a babával állandóan ide-oda röpködni.

Brando hallgatott, Charlotte szemrehányása pedig ott lebegett a levegőben.

Való igaz, Brandónak sok nővel volt viszonya, és ezt Charlotte nehezen emésztette meg. De ahelyett, hogy ezt nyíltan megmondta volna, azt vágta Brando fejéhez, hogy Casanova módjára él.

Charlotte várta, hogy a férfi megszólaljon, de az továbbra is hallgatott.

– Senkinek nem tartozol számadással, Brando, sajnálom, ha rosszul fogalmaztam – mondta végül.

– Ez az oka, hogy ilyen sokáig nem szóltál a gyerekről? Hogy ilyennek látsz? – kérdezte a férfi.

– Nem – válaszolta Charlotte. – Azért nem mondtam semmit, mert meg akartam tartani magamnak ezt a gyereket. És hát én Kaliforniában élek – mondta mélyet sóhajtva.

– Én meg itt.

– Tényleg szeretnél részt venni a gyereked életében?

– Természetesen. Velem kell felnőnie.

Charlotte hirtelen gombócot érzett a torkában.

– Veled? – kérdezett vissza.

– Az apám mindig is gondoskodott rólunk. Én is ezt fogom tenni a gyerekeimmel.

– Hogy lehetsz biztos abban, hogy ezt szeretnéd?

– Sosem vonom ki magam a felelősség alól – jegyezte meg Brando, majd némi tétovázás után hozzátette: – Szeretnéd, hogy én neveljem fel helyetted?

– Semmi esetre sem.

– És miért szeretnéd, hogy egyedül gyakorolhasd a felügyeleti jogot?

– Mert ezt a gyereket én hordom ki, az én testemben fejlődik.

– De nélkülem nem fogant volna meg – jegyezte meg a férfi. – Nem fogok belemenni abba, hogy kizárj az életéből. Én is felelős vagyok érte, akárcsak te.

Charlotte nem tudta, mit válaszolhatna erre. Egyértelmű volt, hogy a helyzet éleződik. Tanácstalanul dőlt hátra a székén.

Közben odajött a pincér egy üveg ásványvízzel.

Némán ültek egymással szemben, Charlotte-nak könny csillogott a szemében.

– Nem akartam, Brando, hogy ez történjen. Előtted soha egyetlen ügyfelemmel sem volt viszonyom. Ez az egész helyzet kész katasztrófa.

– Ne túlozz! Nincs akkora baj – válaszolta a férfi. – Két, felelősen gondolkodó felnőtt ember vagyunk, és mindent úgy fogunk elrendezni, hogy a gyerekünk számára a lehető legjobb legyen.

Charlotte arra gondolt, hogy a férfi teljességgel keresztülhúzza a számításait. Kezdheti az egész tervezést elölről, és egyáltalán nem volt boldog az új felállástól. Úgy érezte, kezd kicsúszni az irányítás a keze közül.

– Semmi okunk kapkodni. Még van három hónapunk, tehát bőven lesz időnk mindent megbeszélni. Észszerű döntést kell hoznunk.

Brando feszülten nézett rá az asztal túloldaláról.

– A döntésem egyértelmű. Felelős vagyok a gyerekemért. Ő most a legfontosabb.

– Csak arra gondoltam, időre lehet még szükséged. Hiszen csak most tudtad meg, hogy gyereket várok tőled. Nem szeretném, hogy meggondolatlan döntéseket hozz.

– Nem vártad, hogy felelősséget fogok vállalni a gyerekért, igaz?

– Én… – kezdte Charlotte, de aztán elhallgatott, és elfordította a tekintetét a férfiról. – Nem gondoltam, hogy ilyen hamar döntesz. Őszintén szólva arra számítottam, hogy hallani sem akarsz az apaságról.

– Már hogyne akarnék apja lenni a gyerekemnek!

– Nekem hetekre volt szükségem, hogy egyáltalán felfogjam, mi vár rám.

Közben visszajött a pincér, de ahelyett, hogy az étlapot hozta volna, elkezdte sorolni a ház specialitásait. Brando a firenzei steaket javasolta.

– Nem igazán vagyok éhes – mondta Charlotte. – Úgyhogy inkább a ricottás-spenótos töltött crespellét választom, és hozzá salátát.

A pincér töltött még nekik az ásványvízből, majd távozott a rendeléssel.

– Nem kértél bort – jegyezte meg Charlotte.

– Te most nem ihatsz, én pedig szolidáris akartam lenni – felelte a férfi.

– Semmi gondom nincs azzal, ha iszol egy-két pohár bort, elvégre borász vagy.

– Nem mondom, hogy soha többé nem fogok bort inni, de ma este nem iszom – mondta Brando, majd mélyen Charlotte szemébe nézett. – Mondd csak, szóba jöhet még valaki rajtam kívül apaként?

A kérdése érthető és jogos volt.

– Nem. Te vagy az egyetlen, akivel az elmúlt fél évben lefeküdtem – válaszolta Charlotte.

– Ez hogy lehet? – kérdezte Brando.

– Csak akkor fekszem le valakivel, ha nagyon vonzódom hozzá – mondta, és fáradt mosollyal nézett a férfira. – És a te esetedben ez történt – tette hozzá.

– De biztosan nem én vagyok az egyetlen férfi, aki tetszik neked.