Juhász Judit

ÉBREDJ !

Copyright © Juhász Judit 2023

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részletének közléséhez a kiadó előzetes hozzájárulása szükséges.

A könyvet kiadja a HELMA Kiadó.

Cím: 8630 Balatonboglár Szabadság u. 75.

Telefon: +36 (30)499-34-77

E-mail cím: info@helma.hu

Webcím: www.helma.hu

A kiadásért felel a HELMA Kiadó ügyvezetője

Dvariecki Bálint

Kiadás dátuma 2023.

ISBN 978-963-639-185-0

A borító Szopos Katalin munkája.

A szerzőről és a kötetről további információk elérhetők az alábbi internetes felületeken:

A HELMA kiadó hivatalos Weboldala: www.helma.hu

HELMA Youtube csatorna: https://www.youtube.com/@HelmaKonyvek

HELMA Instagram: https://instagram.com/helmakonyvek?igshid=YmMyMTA2M2Y=

HELMA Tik-tok csatorna: https://www.tiktok.com/@helma_konyvek

HELMA facebook oldal: https://www.facebook.com/HelmaKonyvek

Helma Vendéghang podcast elérhetőségek:

Anchor.fm, Spotify, Google Podcast, Apple iTunes

RSS: https://anchor.fm/s/976b6eac/podcast/rs

A nem is olyan távoli jövőben…

Magas, sovány, őszbe fehéredően szőkés hajú férfi ült a kórház folyosóján. Orvosok, nővérek, betegszállítók és betegek sokasága sietett el előtte, a jövés-menés mégsem zavarta. Nem is figyelte, mi történik körülötte. Jegyzettömbjébe temetkezett, rajzolt.

Mindig rajzolással vezette le a feszültséget. A ceruza sercegő hangja általában megnyugtatta, de most ez a vágyott megbékélés nem érkezett el. Alig fél órája tehetetlen dühvel lépett ki egy folyosóval arrébb a fekvőbeteg osztály csendjéből, és ült ki ide, ahol a különböző vizsgálókhoz és osztályokhoz vezető folyosók elágaztak, szándékosan keresve a legzajosabb pontot, ahol az emberi beszéd és lépések egyvelege elnyomja a gondolatait. Elnyomja, vagy legalábbis azt remélte…

– Azt mondta, pár napon belül felébred! – hallatszott saját hangja fél órával korábban a kórterem előtti ajtónál. Hangja vádló volt, számonkérő. Vele szemben idősebb, ősz hajú, frissen borotvált férfi állt. – Azt is mondta, nincs kómában.

– Mert nincs is – válaszolta Horáció doktor. – Úgy tűnik, mintha bennrekedt volna egy álomban, amiből képtelen felébredni. Ez önmagában nem lenne baj, de elég gyenge a szíve, a jelenlegi állapot pedig úgy tűnik, még inkább megterheli. El kellene érnünk, hogy felébredjen.

– Nem lehet valamilyen gyógyszerrel?

– Próbáltuk – csend következett, és Hunor érezte, ez a csend most sokatmondó. Ha nem tudják felébreszteni, egy idő után a szíve feladja a küzdelmet, és… Nem, ne legyen és!

– Még van egy lehetőség – kockáztatta meg az orvos.

Egy lehetőség, forgatta magában a mondatot még mindig a folyosón ülve, egy… Csak egy? És ha az sem segít? Mindezt egy esés okozta, egy esés, amely nem is volt életveszélyes, amely nem járt koponyasérüléssel, csak pár kisebb zúzódással.

– Hunor, jöjjön! – hallotta a kiáltást. Horáció doktor egy fiatal rezidenssel egy képernyős szerkezetet tolt a folyosón. Még egy röpke pillantást vetett saját rajzára. Nem is figyelte, mit rajzol, és csak most tudatosult benne, mit kreált egyszerű grafitceruzával a csíkos lapra. A kórházi ágyon a felesége feküdt, mellette saját alakja háttal. Becsapta a jegyzetfüzetet a táskájába, az orvoshoz lépett, mire az egy kábelekkel telerakott dobozt nyomott a kezébe.

– Na, jöjjön, segítsen!

Állt a betegszoba ajtajában, figyelte, hogyan állítják be a gépet, közben eszébe jutott a pár nappal ezelőtti hívás. Hanga hívta, Helena barátnője. Kétségbeesetten magyarázta neki, a feleségét elütötte egy autó, nincs magánál, menjen a kórházba. Szólt a főnökének a tervezőirodában, baj van, elmegy, majd jön, aztán elsietett. A kórház folyosóján Hanga mesélte, épp a villamosmegállóként szolgáló járdaszigetre léptek föl, amikor barátnője hirtelen elnézett az úttest túlfelére. Látta rajta, valamitől megrémült, de mire megnézhette volna, mi volt az, a nő hátralépett. Megbotlott a járdasziget peremén, és hanyatt zuhant egy ott guruló autóra. A kocsi ugyan nem jött gyorsan, a sofőr a fékre taposott, így nem esett nagyot, de rázuhant a motorháztetőre, onnan legurult az aszfaltra, és elvesztette az eszméletét.

– Nem lesz semmi baj – magyarázta akkor neki Horáció doktor –, pár napon belül magához tér.

De Helena napok múlva sem ébredt föl.

– Most mit csinálnak? – kérdezte, mikor látta, a monitorból jövő kábelekből kettőt az asszony homlokára ragasztanak.

– Ez még csak kísérlet – kezdte magyarázatát az orvos. – Ezzel a géppel képesek vagyunk képpé alakítani az agyi hullámokat, így látni fogjuk, a felesége miről álmodik. Lehet, hogy maga az álom a kulcsa annak, amiért nem tudjuk felébreszteni.

– Belelátnak az emberek gondolatiba? Ilyen már létezik? – csodálkozott.

– Mint mondtam – dörzsölgette az állát az orvos – ez még csak kísérleti gép…

Aggódva ült Helena mellett az ágy szélén, fogta a szeretett nő kezét, és figyelte, mikor jelenik meg bármi a képernyőn. Az asszony arca békés volt, kissé sápadt, úgy tűnt, mintha tényleg csak aludna. A fiatal rezidens valamit nagyon állítgatott a gépen, mire egyszer csak megjelent egy kép. Egy lakás képét látta, egy konyháét, ahol folyt a mosogatóba a víz, majd egy kéz nyúlt a csaphoz és elzárta azt.

– Hang is van? – csodálkozott a férfi, mert hallotta a víz csobogását.

– Ez nagyon érdekes – magyarázta karba tett kézzel az idős orvos – vannak álmok, ahol még értelmes emberi beszéd is hallatszik, és van, ahol csak zagyva hangok, de olyan álmot is láttunk, ahol nem hallottunk semmit.

– Tovább szeretnénk fejleszteni a gépet, hogy illatokat is érezzünk – magyarázta a fiatalabb orvos.

– Ismerős bármi? – kérdezték tőle. Figyelte a konyha csempéjét, a csapot, az edényeket, amiket a vékony női kezek épp elmostak. Megrázta a fejét.

– Nem. Ez nem a mi lakásunk. De a kéz, ez az ő keze – felismerte a hosszú ujjakat, a kecses mozdulatokat.

A mosogatás monoton békéjébe hirtelen belereccsent egy erőteljes férfihang.

– Nem hallottad, hogy jövök!? – Hunor összerázkódott, egy másik képernyőn az EKG kilengett, amit Horáció doktor figyelt. Helena hirtelen megfordult, de Hunor hiába várta, hogy meglássa, ki áll mögötte, az asszony a padlóra meredt. A járólap sem tűnt ismerősnek.

– Ne haragudj – hallatszott a nő hangja a gépből – nem hallottalak.

Más volt a hangja, mint élőben, remegő, és a férfi nem tudta eldönteni, a gép torzít, vagy Helena fél.