A fordítás alapjául szolgáló mű:

You Yeong-Gwang: The Rainfall Market

Copyright © 2023 by You Yeong-Gwang

First published in Korea as The Rainfall Market by Clayhouse Inc., 2023

All rights reserved including the rights of reproduction in whole or in part in any form.

Published by arrangement Eric Yang Agency via Randle Editorial & Literary Consultancy.

Jacket illustration © Laura El

Hungarian translation © Borbély Judit Bernadett, 2025

© XXI. Század Kiadó, 2025

ISBN 978 963 568 597 4

Karakterek

Serin

AZ ÜRES ÉLETE ELŐL MENEKÜLŐ LÁNY

Miután meghívást kap egy rejtélyes, csak az esős évszakban kinyitó piacra, ott kalandok valóságos kavalkádja vár rá. A boldogságot keresve bolyong az Esőpiacon.

Issha

KALAUZMACSKA, AKI AZ ARANYJEGY BIRTOKOSÁT KÖVETI

Macska kinézetű, de kiskutyaként viselkedő szellemlény. Kedvére változtatja a méretét, és elvezeti Serint a Dokkaebik boltjaihoz, ahol az áhított jövője várja.

Toriya

AZ ESŐPIAC KAPUŐRE

Jóllehet igazi behemót két lapátököllel, Toriya kedves és szelíd, az Esőpiacnak végez különböző megbízásokat. Fél a bogaraktól, és rajong a virágokért.

Durof

AKI ELVEZET AZ ESŐPIACHOZ

Makulátlan lila öltönyével és pomádézott hajával Durof történeteket gyűjt az emberektől, és meginvitálja őket az Esőpiacra.

Berna

A PECH ZÁLOGHÁZ VEZETŐJE

Noha komisznak és örök elégedetlennek tűnik, Berna mindent elintéz, és sosem hibázik. Láncdohányos, jutányos áron felvásárolja az emberek balszerencséjét, hogy működhessen a zálogház.

Emma

A HAJSZÁLON VEZETŐ FODRÁSZA

Lelkes hajszobrász, aki a legtöredezettebb fürtöket is fényessé varázsolja bókokból készített speciális hajolajával, és folyton rálép a hajszárító zsinórjára.

Mata

A ROMOS KÖNYVESBOLT TULAJDONOSA

Félszeg, közel százkét éves ifjú Dokkaebi, aki szereti a könyveket, és könnyes szemmel töpreng, hogy mit csenhetne el az emberek szívéből. Korábban a bajkeverő Haku barátja.

Bordo

AZ ÓRIÁSOK ÉTTERMÉNEK SZAKÁCSA

Noha szüntelenül perlekedik az öccsével, abban mindenki egyetért, hogy a főztje felülmúlhatatlan. S hogy milyen különleges hozzávalót használ? Egy elfeledett emberi emlékekből főzött rejtélyes mártást.

Popo

A KOMISZ FÁK LIGETÉNEK KERTÉSZE

Korosodó Dokkaebi, aki azzal a verítékkel és könnyel nevelgeti virágait és fáit, amit a céljaik megvalósítása közben hullatnak az emberek. Ismeri a Szivárványgömbök titkát.

Nicole

A PARFÜMKÉSZÍTŐ

Az emberi szavak esszenciájából kotyvasztott parfümök mestere, de bűzpermetet és illatosított gyertyákat is árul. Az egész piacon hallani lehet a laboratóriumát megremegtető robbanásokat.

Gromm

A PIRAMIS KASZINÓ IGAZGATÓJA

Ellopja az emberek alvásvágyát, hogy egy éjjel-nappal nyitva tartó kaszinót üzemeltessen. Sajnos néha túl sokat lop, és a legváratlanabb pillanatokban nyomja el az álom.

Yan

AZ ESŐPIAC URA

Az Esőpiac legendás hírű megálmodója, szorosan együttműködik a Pech Zálogházzal. A VIP-szalon tulajdonosa, a piac tetején él egy penthouse-lakásban.

Tartalomjegyzék

Prológus

1. A furcsa szóbeszéd

2. A furcsa levél

3. A hőhullám

4. Az esős évszak első estéje

5. A kapuőr

6. Az Esőpiac

7. A Pech Zálogház

8. Az Információs Pult

9. A Hajszalon

10. A Könyvesbolt

11. A Parfüméria

12. A Kert

13. Az Étterem

14. A Dilibolt

15. A Roncstelep

16. A Kaszinó

17. A Tömlöc

18. A Koktélbár

19. A Penthouse

20. Issha, a Kalauz macska

21. A Kincsesbarlang

22. A Szivárvány

Epilógus

Utószó

Prológus

Recsegés-ropogás…

– Jaj, már megint.

Serin türelmetlenül rácsapott az özönvíz előtti rádióra, unta már, hogy folyton akadozik.

Csodák csodájára visszajött a meteorológus hangja:

– A Csendes-óceán északi része fölötti magas nyomású front miatt a jövő héten a teljes Koreai-félszigeten esőzés várható…

Serin kis híján eldobta szegény öreg rádiót.

Itt van végre az esős évszak, és vele a válasz az imáira: az Esőpiac!

1.
A furcsa szóbeszéd

Valahol távol a nagyvárostól volt egy Szivárvány Község nevű hely.

És valahol Szivárvány Községben volt egy lepusztult, elhagyatott ház.

A szóbeszéd szerint, ha valaki levelet ír a balszerencséjéről ebbe a házba címezve, akkor kap egy rejtélyes Jegyet. És ha az esős évszak első napján elviszi ezt a Jegyet a házhoz, akkor meg tudja változtatni az életét.

– Kizárt dolog.

– Röhej.

Kezdetben mindenki kitalációnak tartotta, mégis futótűzként terjedt a történet. És minél többször hangzott el, annál szövevényesebbé vált.

De jóllehet részleteikben eltértek e történetek, volt bennük egy közös elem: a Dokkaebik.

– Esküszöm, a saját szememmel láttam őket!

Azok, akik állítólag már jártak a házban, váltig hangoztatták, hogy egy titkos, varázslatos világ rejtőzik az ajtaja mögött, ott élnek a Dokkaebik, ezek az ember kinézetű, de nem emberi lények.

– Ne nevettess!

Természetesen senki sem hitte el a történeteket egykönnyen. De nem Serin volt az egyetlen, aki többet akart tudni. A többség csak kuncogott a Dokkaebik meg a Jegyeik hallatán, Serinnek viszont megállt a kezében a kanál, ő kíváncsi volt a pletykákra. Még Az Esőpiac titkai című könyvet is kivette az iskola könyvtárából, ami nem kis teljesítmény, figyelembe véve a kötet népszerűségét. Serin aznap kihagyta az ebédet, és kezében a végre-valahára megkaparintott könyvvel, behúzódott a könyvtár egyik sarkába.

Már a borítója is különleges volt. A kiadó szemlátomást nem spórolt, ugyanis a könyvborító változtatta a színét, ha Serin különböző szögekben tartotta a fény felé. Le sem tudta venni róla a szemét. Ott volt feltüntetve a lélegzetelállító mottó: Végre fény derül az igazságra a szóbeszéd mögött!, s ami még fontosabb, az élénkpiros BESTSELLER pecsét. Serin utálta a könyveket, de ezt az egyet muszáj lesz elolvasnia. Nyilván mások is így okoskodtak, ugyanis a könyv máris viseltes volt, pedig csak nemrégiben adták ki.

Sóhajtott egy nagyot, és óvatosan kinyitotta a könyvet.

– Nem lehet igaz.

A borító belsején volt egy fénykép a szerzőről. Úgy mosolygott, mint valami robot, és valaki okulárét rajzolt a szemére, és alkoholos filccel befeketítette a fogai egy részét, így nem látszott, hogyan nézett ki igazából.

A könyv többi része sem volt jobb állapotban. Serin talált benne egy rakás firkát, sőt még telefonszámokat és e-mail-címeket is, amiket sebtében jegyzeteltek oda mások. A ceruzás aláhúzásokat még el tudta viselni, de az oldalak egy része össze volt ragadva valami sárga, ragacsos izétől, Serinnek minden akaratára szüksége volt, hogy úgy tegyen, mintha nem vette volna észre. Én csak tájékozódom!

Mindennek ellenére a könyv már az elején bűvöletbe ejtette. A bevezetőben arról írt a szerző, hogy miként jutott be az Esőpiacra. Kifejtette, hogy hajdanán reménytelennek látta az életét, és ki-be járt a börtönbe.

Ő is olyan szomorú volt tehát, mint én most, gondolta Serin.

Valahányszor kiengedték a börtönből, írta a szerző, mindig szerette volna újrakezdeni. De mert az övéhez hasonló múlttal senki sem akarta alkalmazni, nem volt hová mennie, és gyakorlatilag nyomorgott.

Aztán minden megváltozott, amikor egy napon a kezébe vett egy újságot, hogy megnézze benne az álláshirdetéseket. Ott szúrta ki a szavakat: Meséljen nekünk a balszerencséjéről, és egy cím is tartozott a szöveghez. A férfinak nem volt mit veszítenie. Papírra vetette, és postázta a szívfájdalmát. Legnagyobb döbbenetére választ is kapott: egy Jegy várt rá a postaládájában egy különös piacra invitáló meghívó társaságában.

Serin eltűnődött, vajon tudna-e ő is Jegyet szerezni. Próbálta összevetni az életét a szerzőével, csakhogy nehéz volt eldönteni, hogy melyikükre járt rá jobban a rúd.

Észre sem vette, és már a könyv felénél tartott. A szerző az egyes fejezetekben a Dokkaebikről írt, akikkel találkozott, és az Esőpiac csodáit taglalta. Még térképeket is mellékelt, mint egy idegenvezető. A könyv végén arról írt, hogyan választott magának a Piacon egy új, boldogabb jövőt és hogyan valósult meg aztán ez a boldog élet. Mindig is híres író szeretett volna lenni. És röviddel azután, hogy befejezte Az Esőpiac titkainak kéziratát, sikerült elnyernie a piac legjelentősebb kiadóvállalatának bizalmát. A többi már történelem. De jóllehet a könyv hasznos információkkal szolgált, nem ez volt az, amit Serin keresett.

– Aha!

A függelékben lelte meg a választ. Eleve ezért vette ki a könyvet. Ott volt leírva egy sor javaslat, hogy hogyan lehet olyan levelet írni, amit kiválasztanak. A szerző megesküdött rá, hogy más emberi látogatókkal egyeztetve állította össze a listát. Itt a lényeg.

– Hová tettem a tollamat?

Serin előhúzott egy kis noteszt, és minden tudnivalót kimásolt a függelékből a levél helyes megírására vonatkozóan.

Inkább őszinte legyen az ember, mintsem bármit is kiszínezzen. Akár hiszi a nyájas olvasó, akár nem, figyelmeztetett a szerző, a Dokkaebik belelátnak az ember szívébe, meg tudják mondani, hogy mikor hazudik valaki. Az íráskészség kevésbé érdekli őket, inkább az ember körülményeire kíváncsiak.

De csakugyan igaz ez az egész?

A szerző azzal zárta a függeléket, hogy az Esőpiac megváltoztatta az életét, amikor minden teljesen reménytelennek tűnt, s ha bárki, aki elolvassa a könyvét, hasonlóképpen érez, semmit sem veszít, hogyha ír a Dokkaebiknek.

Újra az osztályteremben, Serin képtelen volt odafigyelni.

És nem azért, mert a tanárnak, aki egész tanévben modernizált hanbok ruhát viselt, méretes lyuk éktelenkedett a hónaljánál. Nem is azért, mert félrecsúszott az átfésült haja és kilátszott a kopasz feje búbja.

Serin sehogy sem tudta kiverni a fejéből a könyvet.

Már csupa fehér volt a tábla a krétától, a tanár éppen a történelemről adott nekik elő – vagy a földrajzról, Serin ezt nem tudta eldönteni ‒, olyan átéléssel, hogy spriccelt a nyála. Serinnek azonban csakis az Esőpiacon járt az esze.

Nem lehet valóságos, mondogatta magában. Inkább az óráira kellene összpontosítania. Nem kellett volna megráznia a fejét, mert csak felhívta vele magára a tanár figyelmét.

– Kim Serin, figyelsz?

A tanár rászegezte a tekintetét. Serin levegő után kapott.

– Én… elnézést kérek, tanár úr.

A tanár a homlokát ráncolta, visszahúzta a hajszálait a feje tetejére, aztán feltolta szarukeretes szemüvegét, és folytatta az órát. De minduntalan eltört a krétája, végül megharagudott a táblára, és kikelt magából, hogy senki sem teljesít már úgy, mint régen.

Serinnek az volt az érzése, hogy egyenesen neki címezi a szavait. Pironkodva leszegte a fejét.

Odanézett ugyan rá néhány osztálytársa, de senki sem próbálta megvigasztalni. Már hozzászokott.

Amikor hazaért, Serin felkapcsolta az íróasztallámpáját, és szokásához híven addig csavargatta a rádió gombját, amíg meg nem találta a kedvenc zenei adóját.

Valamikor élénkpiros lehetett a készülék, azóta a rózsaszín gumikesztyűk árnyalatára fakult a színe. Sokáig meglepően jól működött, de újabban kellett neki egy kis kézi ösztökélés.

– Miért kell folyton rosszalkodnia?

Serin mégis jó okkal tartotta meg a viharvert rádiót, ugyanis ez az egyetlen tárgy maradt neki az apja után.

Serin nem emlékezett az apjára. Mindössze annyit tudott róla, hogy autóbalesetben halt meg, amikor ő még kicsi volt. Anyja már számos alkalommal ki akarta hajítani a rádiót, de Serin makacsul ragaszkodott hozzá.

Az a rádió volt az egyetlen barátja. Egy családtag, amely kitöltötte az űrt a szívében.

Este tíz órakor felcsendült a kedvenc műsorának szignálja.

– Jó estét mindenkinek! Az Álomdoboz legújabb adását hallják.

Serin imádta a DJ bársonyosan megnyugtató hangját, és általában figyelmesen végighallgatta a műsort. Csak ma nem. Kitette az íróasztalára a levélpapírt, amit még hazafelé jövet szerzett be, és állát a kezére támasztva mélyen elgondolkozott. Forgatta egy darabig a tollát a kezében, aztán leejtette az asztalra.

– A most következő műsorrészben a hallgatók történeteiből szemezgetünk.

Serin nem írt valami jól. Számos alkalommal küldte be írását a műsorba, de sosem válogatták be. Ahogy a remény újra meg újra átadta helyét a csalódottságnak, Serin megtanulta, hogy egyszerűbb feladni.

Közben folytatódott a műsor, és Serin kihúzta magát. Még nem végzett a feladatával.

Az íróasztali naptárjában bekarikázott dátum tanúsága szerint a következő héten vizsgák lesznek. De azokra holnap is elkezdhet tanulni. Egyelőre a levele megírására kell összpontosítania. Serin a naptárról a levélpapírra nézett, és leásott az emlékei közé.

Őszintének kell lenni, igaz?

Odanyomta a tollát a papírra, és nekifogott az írásnak. Leírta, hogy az anyjával él, s hogy már azelőtt is szegények voltak, hogy a régi házuk leégett és kénytelenek voltak átköltözni egy szuterénlakásba, ahol alig volt valamicske fény. Leírta, hogy nincs pénze iskolai egyenruhára, úgyhogy használtban kell járnia. És hogy a kishúga, Yerin, tavaly elszökött hazulról, és azóta sem került elő.

Nem aggodalmaskodott, hogy nem zavarba ejtő-e a levele, vagy nem szegényes-e a szókincse. Mindent leírt, még azokat a dolgokat is, amelyekről szégyellt beszélni.

– Köszönjük, hogy megosztottad velünk ezt a szívfacsaró történetet. Nem lehetett könnyű. Azt tanácsolom, hagyj fel az önváddal, hiszen bárki másnál többet szenvedtél.

Mialatt a háttérben tovább duruzsolt a rádió, Serin kiöntötte a lelkét. Mire felnézett, már hajnalodott. Összehajtotta a levélpapírt, borítékba tette, és lefeküdt a földre terített rongyos, öreg takaróra.

Az anyja aludt mellette összegömbölyödve. Serin észre sem vette, amikor bejött. Biztos az éjszaka közepén ért haza az éttermi munkájából, és egyetlen hang nélkül feküdt le aludni, mert azt hitte, hogy Serin tanul.

A lány most a fülhallgatóval a fülében leemelte a rádiót a padlóra. Éppen a kedvenc száma ment: A mánál jobb holnap. Olyan sokszor énekelte ezt a dalt együtt a rádióval, hogy az első taktusokra ösztönösen tátogni kezdte a szöveget.

– Talán úgy érzed, esik az eső. De ne feledd, borúra jön a derű…

Végül Serin lehunyta a szemét.

Talán az andalító zene hatott rá így, vagy egyszerűen elfáradt, mindenesetre amint letette a fejét a párnára, mély álomba merült.

21. Század Kiadó – XXI. Század Kiadó Kft., Budapest

Felelős kiadó Bárdos András és Rényi Ádám

Kiadványfelelős Kovács-Rényi Anna

Szerkesztette Vereckei Andrea

Előkészítés Takács Andrea

Tervezőgrafika és tördelés Váraljai Nóra

Korrektúra Harrach Judit

Elektronikus változat Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

Amarante – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Prompt – SIL Open Font License

Source Serif 4 – SIL Open Font License

Staatliches – SIL Open Font License