SÖTÉT

PROGRAM

Az Új Ateizmus harca

a keresztény Amerika

lerombolására

David Horowitz

Patmos Records

Budapest, 2021

A fordítás alapjául szolgáló mű:

Dark Agenda

Copyright © 2018 by David Horowitz

Humanix Books, P.O. Box 20989,

West Palm Beach, FL 33416, USA

A kiadásért felel Kauzál Márton

Fordította

Morvay Péter

Korrektúra

Sugár Ágnes

Borító, tördelés az eredeti kiadvány alapján

Balogh Ferenc és Éva

A könyvben szereplő bibliai idézetek magyar megfelelőjének alapjául a Biblia Károli Gáspár-féle fordítása szolgált. Ahol a szerző által használt angol fordítás ettől jelentősen eltért, ott azt ültettük át magyarra.

Hungarian translation copyright © Morvay Péter

All rights reserved – Minden jog fenntartva.

ISBN 978-615-6108-43-2

Aprilnak

ajánlom ezt a könyvet,

aki ezeket az éveket életem

legboldogabb időszakává tette,

és keresztény barátaimnak,

akik segítettek jobb emberré lennem.

A polgári és a vallási szabadságjogok megalkotása volt az a cél, ami cselekvésre késztetett, és most, hogy ezt a célt elértük, legbuzgóbb kívánságom és imám az, hogy az Egyesült Államok polgárai bölcs és erényes módon éljenek ezekkel az eléjük helyezett áldásokkal.

– George Washington, 1783

Köszönetnyilvánítások

Szeretnék köszönetet mondani Chris Ruddynak, aki felvetette ennek a könyvnek az ötletét, és engem választott, hogy megírjam; John Perazzónak, Elizabeth Ruiznak és Sara Dogannak, akik segítettek nekem a kutatómunkában. Jim Denney-nek, aki jó gazdaként szerkesztette a könyvet, és nemcsak arra ügyelt, hogy a szerző őszinte maradjon, hanem a stílusát is csiszolta, hogy mások számára élvezetesebbé váljon, miközben remek anekdotákkal segítette, hogy a könyv érvelése világosabb, valamint erőteljesebb legyen.

1

A vallásnak vesznie kell

2017. november 5-én egy fegyveres berontott a Texas állambeli Sutherland Springsben lévő First Baptist Church gyülekezetbe. Katonai felszerelést és fekete arcmaszkot viselt, rajta egy fehér koponyával. Félautomata gépfegyvert vitt magával. A templomon kívül megölt két embert, majd bement az épületbe, és a folyosón fel-alá járkálva lövöldözte a padsorokban megbújó embereket, miközben hangosan szitkozódott. Többször újratöltötte a fegyverét, ugyanis tizenöt tárat ürített ki. Amikor a terrorista kilépett a templomból, az utca túloldalán egy fegyveres állampolgárral találta magát szemben – egy volt lőfegyveroktatóval, Stephen Willeforddal. A két fegyveres tűzpárbajt vívott egymással. Willeford eltalálta a terroristát a lábán és felsőtestén. A megsebesült támadó az autójához bicegett és gyorsan elhajtott. Később az összetört autója volánjánál találták meg, miután főbe lőtte magát.

A támadásban huszonhat – öt és hetvenkét év közötti – ember halt meg, továbbá húszan megsérültek. A gyilkost korábban a légierő hadbíróság elé állította családi erőszak vádjával (megverte a feleségét és betörte csecsemőkorú nevelt gyermeke koponyáját). A légierő azonban elmulasztotta értesíteni az FBI bűnügyi nyilvántartó osztályát a férfi elítéléséről.

A fegyvertelen keresztények lemészárlása, ami templomi környezetben történt, gyáva támadás volt egy gyülekezet ellen. Ami azonban a templomi lövöldözés után történt, már a politikai baloldal keresztények és a kereszténység ellen indított háborújának a része.

Amint a lövöldözés kitört, vezető keresztény személyiségek a Twitteren imádkozásra kérték a hívőket. A képviselőház elnöke, a gyakorló katolikus Paul Ryan ezt twittelte: „Lesújtóak a Texasból érkező hírek. A Sutherland Springsben élőknek most ebben a percben nagy szükségük van az imáinkra.”

New Yorktól Hollywoodig a baloldaliak gúnyos és sértő kórussal reagáltak. Az MSNBC politikai kommentátora, Keith Olbermann egy Twitter-üzenetében azt állította, hogy Ryan képviselőházi elnök „kitörölheti magának” az imáival. Egy seattle-beli demokrata párti képviselő, Pramila Jayapal pedig ezt írta: „Éppen imádkoztak, amikor ez megtörtént. Nincs szükségük a mi imáinkra. Arra van szükségük, hogy a fegyveres erőszakkal kezdjünk valamit…” Paula Poundstone humorista így gúnyolódott: „Ha az imádkozás lenne a válasz” a tömeges lövöldözésekre, „akkor nem pont a templomi istentiszteleten részt vevők lennének biztonságban?” Wil Wheaton színész pedig ezt írta: „A meggyilkolt áldozatok templomban voltak. Ha az imák bármit érnének, akkor nem gondoljátok, ti szánalmas alakok, hogy még most is élniük kellene?”

Mindez, és más, a szekuláris baloldalról származó üzenet nem csupán a keresztények iránt érzett önelégült megvetést tükrözte, hanem azt az elképesztő értetlenséget is, ami a hívő keresztények imádkozása felé irányult. A keresztények számára az ima nem valami mágikus rítus, amellyel sebezhetetlenné akarják tenni magukat. A keresztények Krisztus tanításában hisznek, aki figyelmeztette őket: „Ezen a világon nyomorúságtok lészen.” A Gecsemáné-kertben Krisztus azért imádkozott, hogy megmeneküljön a kereszt halálfájdalmától, de az imáját így fejezte be: „mindazáltal ne az én akaratom legyen meg, hanem a tiéd”. Krisztus imájára a csend volt a válasz – és nem sokkal később fel is feszítették egy római keresztre.

A templomi lövöldözésről szóló üzenetében az MSNBC műsorvezetője, Joy-Ann Reid az írta, hogy „amikor a Názáreti Jézus éhező emberek ezreivel találkozott”, akkor nem imádkozott, hanem ellátta az embereket. Reid egyszerűen téved. A Máté evangéliuma 14:19 feljegyzi, hogy mielőtt Jézus gondoskodott volna az emberekről, az ég felé fordult és imádkozott. Jézus imádkozott és cselekedett. Nagyjából Joy-Ann Reid Twitter-üzenetével egy időben a Billy Graham Karitatív Gyorssegély Szolgálat munkatársai már akcióba is léptek. Tizenhat lelkészt küldtek Sutherland Springsbe, hogy vigaszt nyújtsanak a gyászoló családoknak, és segítsenek az anyagi szükségeikben. Két nappal a lövöldözés után a Déli Baptista Egyház vezetősége bejelentette, hogy kifizetik mind a huszonhat hívő temetésének költségeit.

Miután ezen a földön gyarló emberi lények élnek, a jövőben is ki leszünk téve nyomorúságoknak. Lesznek további lövöldözések, támadások, tűzesetek, áradások, földrengések és más tragédiák. A keresztények imára fognak szólítani, a balosok pedig gúnyolni fogják őket ezért, mert azt hiszik, hogy vannak olyan megoldások, amelyek képesek lennének tökéletessé tenni ezt az életet, a keresztényekről pedig úgy gondolják, hogy ők ennek a tökéletesítésnek az ellenségei.

A háború

A politikai baloldal attól kezdve, hogy a francia forradalom tüzében megszületett, háborúban áll a vallással, különösen a keresztény vallással. Egy szimbolikus forradalmi tettben a forradalom jakobinus vezetői a Notre-Dame-székesegyházat átnevezték az „Ész templomává”. Majd az „ész” nevében elkezdték mészárolni a közép-nyugat-franciaországi Vendée tartomány lakóit, csak azért, mert katolikusok voltak.

Ezt nevezik az első modern kori népirtásnak, de távolról sem ez volt az utolsó. Karl Marx híres mondásában a vallást „a nép ópiumának” és az „elnyomottak sóhajának” nevezte. A Marx gyűlölete által inspirált forradalmárok azóta is a haladás ellenségének és az elnyomás álarcának tekintik a vallást. Oroszországban Marx tanítványai megszüntették az iskolákban a hittanoktatást, betiltották az ateisták és agnosztikusok elleni kritikát, valamint 100 ezer templomot felgyújtottak. Amikor a papok vallásszabadságot követeltek, halálra ítélték őket. 1917 és 1935 között 130 000 ortodox papot tartóztattak le, akik közül 95 000-et kivégeztek.1

Amerikában ma a radikálisoknak nincs politikai hatalmuk ahhoz, hogy vallásos embereket végezzenek ki és lerombolják az istentiszteleti helyeiket. Mégis nyíltan hirdetik, hogy szeretnék eltörölni a vallást. Az ő szemükben ez egy nemes szándék – így akarják megmenteni az emberi fajt attól a társadalmi igazságtalanságtól és elnyomástól, amelyet állítólag a vallás szabadított rá az emberiségre.

„A vallásnak el kell halnia ahhoz, hogy az emberiség élhessen” – állítja Bill Maher baloldali kommentátor és humorista a Religulous (Magyarországon Szelektív vallás címen vetítették – a ford.) című dokumentumfilmben, ami a 2008-as év legnézettebb műsora volt. A film címe és a forgatókönyve nyilvánvaló kísérlet volt arra, hogy a vallásos embereket olyan veszélyes idiótáknak állítsa be, akiknek a nézeteit nem szabad komolyan venni. A filmben Maher elutazik Jeruzsálembe, a Vatikánba és Salt Lake Citybe, valamint más vallási központokba, hogy hívőkkel készítsen interjúkat, és ostobának mutassa be őket. Hogyan tudta erre rávenni az áldozatait? Úgy, hogy hazudott nekik: azt mondta, hogy Spirituális utazás címmel forgat filmet.2

Maher szerint: „A vallás iróniája az, hogy a hatalmából fakadóan pusztító irányba tudja sodorni az embereket, és emiatt a világ valóban véget érhet.” Azt vizionálja, hogy az emberiség pusztulását egy „vallás által inspirált nukleáris terrorcselekmény” fogja kiváltani. Szerinte ezért az emberiség túlélése érdekében szükséges az, hogy a vallás elhaljon. Maher nézetei hűen tükrözik az „Új Ateizmus”-nak nevezett mozgalom viselkedését. Ennek a mozgalomnak a vezetői neves tudósok és bestseller szerzők, akik Mahernél messze intelligensebbek, de ugyanolyan megvetéssel tekintenek a vallásra és a vallásos hívőkre. Az Új Ateizmus mozgalom, Maher filmjéhez hasonlóan minden vallást hitelteleníteni akar azáltal, hogy a követőit együgyű és még ennél rosszabb képekben figurázza ki. Az Új Ateizmus kifejezett célja, hogy törvénytelenné tegye és eltörölje a vallásos világképet.

Azonban Maher állítása, miszerint a vallás – és természetesen egyedül az – veszélyezteti az emberi fajt, egyszerűen rosszindulatú. A hozzá hasonló Új Ateisták befogják a szemüket mindazon pozitív befolyás előtt, amelyet a vallás gyakorolt az emberi viselkedésre, és figyelmen kívül hagyják az elmúlt 250 évben az ateizmus által ösztönzött valamennyi népirtást. A kommunista ateisták csak a huszadik században egyedül több mint 100 millió embert mészároltak le Oroszországban, Kínában és Indokínában. Még a radikális iszlám vérszomjas dzsihadistái sem öltek meg ehhez mérhető sokaságú ártatlan embert.

Megdöbbentő, hogy Maher és az Új Ateisták figyelmen kívül hagyják a marxizmus sokkoló veszteséglistáját – egy olyan ideológiát, amely kifejezetten ateista jellegű, és amelynek a bűncselekményeit a társadalmi igazságosság jegyében követték el. Maher szerint a vallásos emberek „irracionálisak” és veszélyesek, mert ők „az állam hajóját nem iránytűvel kalauzolják, hanem olyan módon, ami inkább a madarak tetemeiből való jósláshoz hasonlít”. A civilizációt mégis ilyen irracionális emberek építették és vitték előbbre – olyan hívők, mint Locke, Newton, Washington, valamint a rabszolgafelszabadítás olyan nagy alakjai, mint Wilberforce, Sojourner Truth és Abraham Lincoln. Az írott történelem öt évezrede során néhány kivételtől eltekintve a legracionálisabb, legegyüttérzőbb és legsikeresebb döntéshozók – akár polgári, akár katonai téren – olyan emberek voltak, akiket az Istenben való hit vezérelt, beleértve köztük olyanokat, akiknek a szellemi iránytűjét „a madarak tetemeiből való jóslás” irányította.

Maher lejárató műsorának végén megszólítja mindazokat a vallásos embereket, akik gyanútlanul betévedtek a moziba, ahol a fent említett Religulous (Szelektív vallás) című filmjét vetítették: „Nézzenek csak a tükörbe, és lássák meg, hogy valójában milyen rettenetesen drága árat kell fizetniük azért a megnyugvásért és vigaszért, amit a vallás kínál. Ha olyan politikai párthoz vagy társadalmi szervezethez tartoznának, amelyhez annyi bigottság, nőgyűlölet, homofóbia, erőszak és égbekiáltó ostobaság kötődne, mint a valláshoz, akkor már rég tiltakozásul kiléptek volna abból.”

Milyen rövidlátó megállapítás ez! Mert mi a helyzet akkor az ateizmus nevében elkövetett bűntettekkel és rémségekkel? A francia forradalomtól a bolsevikokig, a vendée-i mészárlásoktól Vietnámig, az istentelenség nevében elkövetett bigottságok és atrocitások utolérik és messze meg is haladják az istenhit nevében elkövetett gonoszságokat. Ha az erőszak, az üldözés és a gyilkosság történelme okot szolgáltat egy ideológia hiteltelenítésére, akkor vajon Maher miért nem lépett ki tiltakozásul az ateizmus pártjából?

Az Új Ateisták

Az Új Ateizmus a szeptember 11-ei merényletekre való válaszként lett népszerű. A terrortámadásokban az iszlám dzsihadisták „Allah nagy” felkiáltással 3000 ártatlan embert öltek meg a Világkereskedelmi Központban. A szeptember 11-ei támadások valóban a gyilkos eredményekhez vezető vallási fanatizmus példái. El kell ismerni, hogy ennek nyomán az Új Ateisták – a progresszívek közül gyakorlatilag egyedül – nem visszakoztak attól, hogy a támadásokat az iszlám hittel hozzák összefüggésbe.

A bírálatukat azonban nem korlátozták egyedül az iszlamista fanatizmusra, hanem a vallási eredetű terrorizmusról összeállított hosszú bűnlajstromukba rosszindulatú módon belekeverik a modern kereszténységet és a judaizmust is. Annak ellenére így tesznek, hogy az iszlám dzsihadisták elsődleges célpontjai zsidók és keresztények. Emellett a judaizmus és a kereszténység reformációk során ment keresztül, és ennek eredményeként a keresztesek kora óta nem indítottak vallási háborút.

Az Új Ateizmus mozgalom legfőbb kiáltványa 2006-ban jelent meg. Richard Dawkins evolucionista biológus könyve, a The God Delusion (Az isteni téveszme) azt állítja, hogy a posztdarwinista tudományos fejlődés irracionálissá és szükségtelenné tett bármiféle istenhitet. Dawkins elmélete alátámasztására érvelésében drasztikusan leszűkíti a vallási tanítások spektrumát, és primitív, tévedésektől hemzsegő eszmékként állítja be őket, amelyek igyekeznek tudománytalan magyarázatot adni a természeti erőkre és jelenségekre.

De vajon hány zsidó és keresztény ragaszkodik ma valójában a Biblia szó szerinti értelmezéséhez? Mennyien járnak templomba vagy zsinagógába azért, hogy megkérdőjelezzék azt a tudást, amelyet a tudomány az univerzum működéséről feltárt? Dr. Jennifer Wiseman gyakorló keresztény, az MIT-n és a Harvardon végzett vezető asztrofizikus, a NASA Goddard Űrközpontjának munkatársa szerint „a bibliai szövegeket, az általuk közvetített üzenetet a keletkezésük korának perspektívájából, az eredeti hallgatóságuk és az eredeti nyelvek figyelembevételével kell nézni … A Biblia elsődlegesen nem tudományos jellegű szöveg.”3

Amikor Richard Dawkins tudományellenességgel vádolja a vallásos embereket, nem veszi figyelembe, hogy Wisemanhoz hasonlóan számos olyan vallásos tudós van, akik hisznek Isten létezésében, és nem látnak ellentétet a hit és a tudomány között. Dawkins nem foglalkozik a vallás szellemi és erkölcsi dimenziójával sem – amelyek pedig talán a vallás legfontosabb jellemzői. Vajon a Teremtés könyvének mélyreható erkölcsi tanítása azt jelenti, hogy úgy kell gondolkodnunk a világról, mint ami 24 órás napokkal számítva 6000 évvel ezelőtt keletkezett? Pedig a Teremtés könyve még akkor is útmutatást ad egy jobb élet számára – hívőknek és nem hívőknek egyaránt –, ha valaki csupán irodalmi szövegként olvassa azt.

Dawkins érvelésének legárulkodóbb vonása, hogy milyen tudománytalan rosszindulattal igyekszik bizonyítani azt. A könyvét átható maró gúny olyan szándékot jelez, ami – enyhén szólva – nem teljesen intellektuális: „az Ószövetség Istene egy féltékenységére büszke, kicsinyes, igazságtalan, megbocsátani képtelen, mindent kontrollálni akaró csodabogár, hatalommániás, bosszúvágyó, vérszomjas, etnikai tisztogató, nőgyűlölő, homofób rasszista gyermekgyilkos, népirtó, halálosztó, csapásokat terjesztő, megalomániás, szadomazochista, kiszámíthatatlanul rosszindulatú zsarnok”.4

Bolond lenne bárki is egy ilyen Istent imádni. De nézzük csak meg egy pillanatra Dawkins uszításának egyes elemeit. A „megalomániás” szó azt jelenti, hogy valaki hatalmasnak képzeli magát. Ha viszont Isten valóban Isten, akkor hatalma aligha a képzelet műve. „Mindent kontrollálni akaró csodabogár”? Ha Isten a Teremtője mindennek, akkor a munkaköri leírásának vajon nem kifejezetten része az, hogy „mindent ellenőriz”? Csak egy olcsó poénokat kereső humorista talál ki ilyen szövegeket. „Csapásokat terjesztő”? Dawkins vajon a sáskákra utal, amelyet a Kivonulás könyve úgy ír le, mint aminek a célja az volt, hogy Isten népe kiszabaduljon Egyiptomból? Dawkins talán az egyiptomi rabszolgatartók pártját fogja? Vagy szándékosan félreértelmezi a szöveget, ami egyszerre alapulhat konkrét történelmi tényeken, miközben metaforikus értelmű is?

Dawkins írásán átsüt a hit emberei iránti megvetés:

Ismerünk olyan példát, hogy ostoba eszmék járványszerűen terjedjenek? Persze, hiszen Isten terjeszt ilyeneket! Ez a vallás. A vallásos eszmék irracionálisak. A vallásos eszmék ostobák és még annál is ostobábbak: szuper ostobák. A vallás máskülönben értelmes embereket arra indít, hogy kolostorokba vonuljanak cölibátust választva, vagy repülőgépekkel New Yorki-i felhőkarcolókba csapódjanak be. A vallás arra indít embereket, hogy a hátukat korbácsolják, hogy felgyújtsák magukat vagy a leányaikat, hogy boszorkányként megtagadják a nagyszüleiket, vagy kevésbé szélsőséges esetekben egyszerűen csak állva vagy letérdelve hétről hétre őrjítően unalmas ceremóniákon vegyenek részt.5

Az a nézet, miszerint minden vallásos ember ostoba – egyszerűen ostobaság. Természetesen vannak együgyű vallásos emberek, mint ahogyan vannak együgyű nem vallásos emberek is. Azonban Isaac Newton és Galilei hívő keresztények voltak, mint ahogy a legtöbb zseniális tudós, akik elindították a valódi felvilágosodást jelentő tudományos forradalmakat, Galileitől Pascalig. Valójában pontosan azért kezdték el a világegyetem rendjét kutatni, mert hittek abban, hogy az univerzum egy isteni Tervező munkája.

Párbeszéd a tudomány és a hit között

A buzgón hívő tudósok egy kortárs képviselője Dr. Francis Collins, aki a Humán Genom Projektet vezette 1993-tól 2008-ig, és jelenleg az amerikai Nemzeti Egészségügyi Intézetek (National Institutes of Health, NIH) vezetője. Egyszer ezt írta: „Ráébredtem arra, hogy milyen csodálatos harmónia van a tudomány és a hit egymást kiegészítő igazságai között. A Biblia Istene az emberi örökítőanyag, a genom Istene is. Istent meg lehet találni a katedrálisban és a laboratóriumban egyaránt. Ha Isten fenséges és bámulatos teremtését nézzük, a tudomány maga is az istentisztelet egy formájává válhat.”6

Dr. Collins nem csupán hívő, hanem egy olyan volt ateista, aki felnőttként fogadta el a kereszténységet. 2006-ban, ugyanabban az esztendőben, amikor Dawkins könyve megjelent, Collins kiadta a The Language of God: A Scientist Evidence for Belief (Isten nyelve: Egy tudós bizonyítéka a hitre) című művét, amely a tudomány és a vallási meggyőződés összeférhetőségéről szól. A két könyv megjelenése kapcsán a Time magazin nemzetközi kiadása vitát szervezett kettejük között.7 Ebben a beszélgetésben Collins azt állította, hogy ha Isten a természeten kívül álló lény lenne, akkor – a rá vonatkozó valamennyi kérdéssel együtt – a tudomány területén is kívül esne, beleértve azt a vitapontot is, hogy vajon Isten létezik-e vagy sem.

Collins rámutatott arra, hogy a hívőknek eltérő értelmezéseik vannak arról, ahogyan a Teremtés könyve beszámol a teremtésről:

Vannak nagyon őszinte hívők, akik a Teremtés könyve első és második fejezetét szigorúan szó szerint értelmezik, ami – őszintén szólva – nincs összhangban azzal, amit ma tudunk a világegyetem koráról vagy arról, hogy kapcsolódnak egymáshoz az élő szervezetek. Szent Ágoston azt írta, hogy lényegében nem tudjuk pontosan megérteni azt, mit is ír a Teremtés könyve. Nem egy tudományos szakkönyv céljából íródott. Azért született, hogy bemutassa: ki Isten, kik vagyunk mi és milyennek kellene lenni a kapcsolatunknak Istennel. Ágoston kifejezetten figyelmeztet bennünket arra, hogy ne szűkítsük le az értelmezésünket annyira, hogy ezáltal nevetségessé tesszük a hitünket. Ha eltávolodunk ettől a nagyon leszűkített értelmezéstől, akkor a Biblia leírása igencsak összhangban áll az ősrobbanás-elmélettel.

Dawkins és Collins egyetértettek abban, hogy a tudomány az egyetlen érvényes módja a természeti világ folyamatai, törvényei és jelenségei értelmezésének. „A különbség az – tette hozzá Collins –, hogy az én felfogásomban Isten létezésének és ebből fakadóan a természetfeletti realitásának a valószínűsége nem zéró, míg az Ön felfogásában az.”8

A két tudós közötti további különbség az, hogy Dawkins alig leplezett megvetéssel tekint a vallásos emberekre. Collins megjegyzésére, amelyben a Teremtés könyvét szó szerint értelmező emberekről beszélt, Dawkins azt felelte, hogy Collins „rengeteg gondtól szabadítaná meg magát, ha egyszerűen tudomást sem venne róluk. Miért foglalkozik ilyen bohócokkal?”

Collins így válaszolt: „Richard, szerintem nem szolgáljuk a tudomány és a hit közötti párbeszéd ügyét azzal, ha őszinte embereket mindenféle jelzőkkel illetünk. … Az ateisták időnként túlságosan arrogánsan viselkednek ebből a szempontból, és a hitet hajlamosak úgy feltüntetni, mintha csak idióták ragaszkodnának hozzá. Ez nem igazán segíti az ügyet, amit Ön is képvisel.”

Miért mutatnak akkor Richard Dawkins és más Új Ateisták ilyen gyűlöletet és megvetést a vallásos emberek felé? Azért, mert ők is rendelkeznek egyfajta saját hittel. Felszabadítókként tekintik magukat – olyan úttörőkként, akik egy új millenniumot hoznak el az emberi faj számára. Egy olyan jövőt képzelnek el, amelyben a vallás megszűnik és a racionalitás uralkodik. Olyan világot akarnak, amelyben az emberiség végre felszabadul a mítoszok és babonák alól. Az „új férfiak és nők” világának az álmában hisznek, ahol az emberek felszabadulnak a múlt láncai alól. Abban hisznek, hogy a tudomány fog bevezetni bennünket az ész, a felvilágosodás és a társadalmi igazságosság utópisztikus korába.

Ez a földi megváltás víziója. Olyan fantázia, amelyben az emberi lények istenként igyekeznek viselkedni és új világokat teremtenek. Mindebben nincs semmi új. Ez volt a marxisták és a kommunisták hite is, akik nekiláttak annak, hogy az általunk ismert világot teljesen átformálják – felszabadítsák. Ez a Teremtés könyvében leírt eredeti bűn lényege, amikor a Sátán azzal az ígérettel kísértette meg az első emberpárt, hogy „megnyilatkoznak a ti szemeitek, és olyanok lesztek, mint az Isten”.9 És ez lett a huszadik század szörnyű katasztrófáinak forrása, amelyet szocialisták terveztek meg Németországban és a kommunista táborban.

2

A háború gyökerei

Amikor először találkoztam Christopher Hitchensszel – aki az Új Ateisták legérthetőbb és legszórakoztatóbb képviselője – mindketten radikálisok voltunk, és az 1960-as évek alatt Londonban éltünk. A nyolcvanas években szembekerültünk egymással, miután Christopher bevándorolt az Egyesült Államokba, ahol újra találkoztunk a Berkeley-n. Addigra már kezdő exradikális voltam, aki levetette magáról a marxista szemellenzőket. Amikor 2001-ben Christopher is váltott, és az iraki iszlám dzsihadisták ellen indított amerikai háború támogatója lett, a balos elvtársai nehéztüzérséget vetettek be ellene, én pedig védelmembe vettem őt. Életének utolsó éveiben barátok lettünk. Ezekben az években Christopher keresztes háborút vívott Isten ellen, ami véleményem szerint tragikus tévedés volt a részéről. A barátságunk azonban más dolgokra összpontosított.

Christopher ateizmusa (vagy „antiteizmusa”, amely fogalomról úgy gondolta, hogy sokkal világosabban ellenkezik az Istenben való hittel, mint a puszta ateizmus) látszólag természetes következménye volt a mindennel ellenkezést kereső személyiségének. 2002-ben Christopher részt vett egy online beszélgetésben, amelyet a brit Independent napilap szervezett. Egy olvasó azt kérdezte tőle: „Mit tekint ön a »gonoszság tengelyének«?” Ez az utalás arra a fogalomra vonatkozott, amellyel Bush elnök három terrorista országot – Iránt, Irakot és Észak-Koreát – jellemzett. Christopher így válaszolt: „A kereszténység, a judaizmus, az iszlám – a három legnagyobb monoteista vallás.” Ez rá jellemzően kötekedő és perverz válasz volt.

2007. május 1-jén Christopher kiadott egy ateista kiáltványt, God Is Not Great: How Religion Poisons Everything (Isten nem nagy: Hogyan mérgez meg mindent a vallás) címmel. A könyv egyből a bestseller listák élmezőnyébe került, az Amazonon a második helyen nyitott (a Harry Potter és a Halál ereklyéi mögött). A harmadik héten már a New York Times bestseller listáján is előkelő helyen szerepelt a könyv. Íme a mű alaptézisének tömör összefoglalója: „Erőszakos, irracionális, intoleráns, a rasszizmussal, a törzsi gondolkodással és a bigottsággal szövetkező, a tudatlanságra építő és a szabad kutatással szemben ellenséges, a nők iránt megvetéssel viszonyuló és gyermekekkel szemben erőszakoskodó: nagyon sok minden szárad az intézményes vallás lelkén.”1

Az Isten nem nagy megjelentetése után Christopher az Új Ateizmus legünnepeltebb szószólója lett. A záró fejezetben üdvözölte annak a jövőnek a lehetőségét, amelyben nem lesz helye Istennek, és az „Új Felvilágosodás” korának nevezte ezt.

„A vallás számára kimerültek a kifogáskeresés lehetőségei” – állította, és hozzátette:

A teleszkópnak és a mikroszkópnak hála, a vallás többé nem ad választ semmilyen lényeges kérdésre. … Időközben az egyre fejlődő agykérgünk soha nem gondolt kilátásokkal szembesített bennünket, az ismert univerzum egyre távolabbi zugaiba látunk be csakúgy, mint a természetünket alkotó proteinek és aminosavak titkaiba. A vallás ezzel szemben a megsemmisülést kínálja fel nekünk, illetve azt a hamis ígéretet, hogy „megmenekülünk”, ha kést emelünk az előbőrünkre vagy a megfelelő irányban imádkozunk vagy egy ostyadarabot elfogyasztunk.”2

Szemben azzal, amit a vallásos hittel való babonás játéknak gondolt, Christopher egy olyan jövőt vetített előre, amelyben „a tudományos haladást nem korlátozzák vallásos bilincsek”. Ebben az utópiában a tudományos haladás lehetővé teszi „a szexuális élet és a félelem, a szexuális élet és a betegségek, a szexuális élet és a zsarnokság kettéválasztását, vagy legalábbis megkísérli ezt, amelyre az adhat esélyt, hogy kiiktatjuk a vallás minden formáját a közbeszédből. Az ilyen és további más lépések által történelmünkben először mindenki számára karnyújtásnyi távolságba kerül, vagy akár el is érheti ezt.”

Christopher álma, hogy az emberiséget sikerül felszabadítani a minden korban jelentkező alapvető gyötrelmek – a félelem, a betegségek és a zsarnokság – alól, csupán egy példa a meghökkentő felvetései közül. Marx írásaiban is hemzsegnek az ilyen gondolatok. Könyve valójában egy felmelegített változata annak az életre szóló vonzalomnak, ami Christophert a marxizmushoz fűzte, és amit soha nem volt hajlandó feladni.3 Már a God Is Not Great (Isten nem nagy) kezdetű kiáltványa elején idézi Karl Marx híres (és gyakorta tévesen idézett, valamint félreértett) szövegét A hegeli jogfilozófia kritikájához című művéből:

A vallási nyomorúság a valóságos nyomorúság kifejezése, s egyszersmind tiltakozás a valóságos nyomorúság ellen. A vallás a szorongatott teremtmény sóhaja, egy szívtelen világ lelke, mint ahogyan szellemtelen állapotok szelleme. A vallás a nép ópiuma.

A vallást mint a nép illuzórikus boldogságát megszüntetni annyi, mint a nép valóságos boldogságát követelni. (Marx: A hegeli jogfilozófia kritikájához. Bevezetés. Kossuth Könyvkiadó, 1977 – kiemelések az eredeti műből)

Marxhoz hasonlóan Christopher is a vallást a nép elnyomójának, valamint egy olyan eszköznek tekintette, amely által az emberekben elaltatják az elnyomásuk miatti fájdalmat. Nem támogattam Christopher vallásellenes hevületét, mert már nem hittem többé a megpróbáltatások nélküli világban. Szomorúsággal töltött el az, hogy Christopher képtelen volt kiszabadulni ennek a marxista illúziónak a hatása alól. Kiábrándítónak tartottam, ahogyan eltékozolta a tehetségét egy Isten ellen indított hiábavaló háborúban. Valójában ez az Isten eszméje ellen indított háború volt csupán, hiszen sem Christopher, sem bárki más nem tudhatja tényszerűen azt, hogy Isten létezik-e vagy sem.

2010 júniusában, miközben a Hitch-22 (A 22-es kelepce) című emlékiratának bemutató körútján volt New Yorkban, egyszer csak összeesett és mentővel kórházba szállították. Nyelőcsőrákot állapítottak meg nála, ugyanazt az agresszív daganatos betegséget, amelyben apja is életét vesztette. Christopher őszintén elismerte azt, hogy valószínűleg a mértéktelen alkoholfogyasztása és dohányzása, valamint a genetikai hajlama okozta a rákbetegségét. Tudta, hogy kevés esélye van a felépülésre. A rákbetegséget a negyedik stádiumban fedezték fel, és mint keserűen megjegyezte, „nincs ötödik stádium”. Mégis nyíltan, önsajnálat vagy panaszkodás nélkül szembenézett a betegségével.

Épp a gondolkodása és az élete közötti kettősségről szóló „The Two Christophers” (A két Christopher) című esszémen dolgoztam, amikor a betegségéről értesültem. Ő maga egyébként teljes mértékben és tudatosan vállalta ezt az ellentmondást. (Egyrészt gyűlölte a totalitárius elnyomást, de közben folyamatosan flörtölt a marxizmussal, ami kivétel nélkül totalitárius elnyomáshoz vezetett.) A betegségéről szóló hírek felelevenítették bennem az emlékképeket, amint láncdohányosként a cigaretták mellé egyik pohár whiskyt dönti le a másik után. Akkor arra gondoltam, hogy a barátom éppen most öli magát. A szokásain mégsem tudott semmilyen baráti tanács változtatni.

Nagyjából egy héttel azt követően, hogy értesültem Christopher állapotáról, elhalasztottam a döntést arról, publikáljam-e az írásomat vagy sem. Bizonyos szempontból elfogulatlan és kritikus voltam vele kapcsolatban, mégis úgy gondoltam, hogy Christopher nem sértődne meg. Ha létezettt valaki, aki értékelte a kíméletlen nyíltságot, akár adta, akár kapta, akkor az Christopher barátom volt. Mégis, mivel egy életre-halálra szóló egészségügyi válság rabságában vergődött, nem akartam még inkább megnehezíteni a küzdelmét.

Végül 2010. július 7-én úgy döntöttem, hogy megjelentetem a cikkemet, de elsőként neki akartam megmutatni. E-mailen elküldtem, egy kísérőszöveggel, amelynek egy része így szólt: „Nyilván gondolhatod, az írás egy része kritikus. Azonban, mindent egybevetve, a szívem érted dobog. Nagyon lesújtott, hogy ez a balszerencse ért, és bízom benne, hogy keresztülküzdöd magad rajta, hogy tovább folytasd az utadat.”

Még aznap visszaírt – a válaszából láttam, hogy valamit félreértett az írásból, ami miatt megsértődött, és a második oldalon abbahagyta az olvasást. Visszaírtam neki, hogy megmagyarázzam a félreértést. Elfogadta a tisztázást, és megjegyezte: „Nem tudok elég jól olvasni most ahhoz, hogy megkülönböztessem a vesszőt a pontosvesszőtől.” Soha nem mondta el nekem, hogy valaha is elolvasta-e azt, amit írtam.

Három héttel később, július 29-én újabb e-mailt küldtem neki azzal, hogy hamarosan Washingtonba utazom, ahol ő is élt. Fogadná-e egy régi barát látogatását? Azt felelte: „Nagyon szívesen. Megpróbálnál mielőbb eljönni? Meglehetősen hektikus az állapotom. Remélem összejön. Christopher.”