Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

A negyedik nyúlláb

Mikor a kocsis úgy verte azt a gebét

Az aranyóra

A vak a villamoson

Tehetséges

Mindenki szeret alkudni

Alszol már?

Könyvesbolt

A dongó

Az a hosszú pipaszár

Egy kis tüzet

Szégyellem magam

Mintha színpadon állna

Hány az óra

A sárga cipőm

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Szép Ernő

A NEGYEDIK NYÚLLÁB

BUDAÖRS, 2025

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-678-269-6 EPUB
ISBN 978-963-678-270-2 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2025

első kiadás: 1940

a borító William Morris (1834 – 1896) falikárpit
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

A negyedik nyúlláb

Úgy látszik, már öregszem, szeretek az elfogyasztott időbe visszafelé nézegetni. Hát a minap is, amint javába nézegetek visszafelé, eszembe jutott, az Isten tudja miről, talán arról, hogy tél van és én olyan régen nem jártam odakint vidéken a szabad természetben (az édesebbik hazámban,) eszembe jutott egy bizonyos nyúlláb a múltamból. Mégpedig az ifjúságnak azokból a zsenge éveiből, amelyeket egy alföldi városba szolgáltam le, mint gimnazista diák. Mint ilyennek, algebrát is kellett szenvednem. A tanár úr, mikor az algebrát magyarázta, minden mondata után köhögött. De sokszor már a mondata közben köhögni kezdett és ilyenkor, mikor a köhögés elvette a szavát, a tanár úr a fiukról vagy a tábláról elnézett az ablak felé, kipihente a tüdejét és, törülte a zsebkendővel a könnyes szemeit. Észrevettem, hogy már rendesen lélegzik és a szemei is megszáradtak, de a tanár úr félpercig vagy meddig még kinéz az ablakon; bizonyosan a tüdejére gondolt ezalatt, nem az algebrára. Vagy odaragadt a nézése egy fának a zöld lombjára vagy egy felhőre, a nézése meg a lelke. Az ádámcsutkáját is mindig észrevettem, mikor magyarázott a tanár úr, figyeltem, hogy bukik le meg fel az ádámcsutka a tanár úr alacsony, fénytelen állógallérjának széles nyílásában és az ádámcsutka alatt a tanár úr halványkék lapos kész nyakkendőjét is nézegettem, mert az is érdekelt, mert a tanár úré volt. A kezem jegyezte a füzetbe, amit a tanár úr magyarázott, szaporán, becsületesen; írás közben felkapkodtam a kezem és megráztam, a fáradtság miatt. De az algebra a fülemből egyenesen a jobbkezembe ment, az agyat elkerülte. Mikor azután a tanár úr kihívott felelni, fölvettem a katedra széléről a krétát meg a nyúllábat és engedelmesen felírtam a példát, amit a tanár úr diktált. Azután pedig csend lett, olyan csend, amit a színdarabírók zárójelben nagy szünetnek jeleznek. A tanár úr nézett engem, én néztem a tanár urat és gondolkoztam, Az osztály, ült némán, akár a publikum a színházban. Én sok mindent összegondoltam ilyenkor. Egyszer például a nyúlláb felett gondolkoztam, amelyet a balkezembe fogtam. Szivacs helyett nyúllábat használtunk abban az intézetben. Kicsit kopott volt, őszült a szőre és agyon volt már a talpa lapítva. Akármennyire megszoktam azt a nyúllábat, egyszer- másszor valami meglepő idegen érzés volt a nyúllábat szorongatni s az érzékeny ujjamhegyével tapogatni azt a száraz szőrzetet. Arról a nyúllábról a nyúlnak a többi három lábára gondoltam. Vajon a többi láb milyen pályára ment? Ez itt a kezemben, ez algebrával foglalkozik, de a másik három láb bizonyára együtt maradt, lehet, hogy most is a mezőn szaladnak és nem kíváncsiak semmi tantárgyra. Képzelem, hogy hiányzik nékik a negyedik láb, mert hiszen négyen szoktak együtt vágtázni a nyúllábak. Az a három az most csak ugrabugrálni tud, akárhogy igyekeznek is. Sajnálhatják is az elveszett negyedik nyúllábat, mert bizonyosan Szerették egymást mind, mint hü testvérek, négyen, egyszerre teremtődvén a világra s összeszokva jóban-rosszban. Azután az egész nyúl jelent meg lelki szemeim előtt.

- No mi lesz? - ezzel a kérdéssel a tanár úr törte meg a csendet.

Odafordultam a tanár úr felé. A tanár úr szórakozottan nézte a hajamat. Én az egész nyúllal kezdtem foglalkozni, mely lelki szemeim előtt lebegett. De mintha a testi szemeimmel láttam volna a pisze orrát, a hosszú bajuszát, a kétfelé fülelő két nagy fülét, meg a nyúlfarknyi farkát. És az jutott eszembe, hogy hátha meglőtték azt a nyulat, amelyiknek a lábát a balkezemben fogom. A nyúl, amelyik előttem volt képzeletben, hirtelen behunyta a két szemét és azt a két tapsifülét lekonyította. Rossz volt a tenyeremben érezni a halott nyúlnak a lábát.