Borítószöveg

„Mindig a tündérmesék boldog befejezésére vágytam, de ilyesmi nem létezik. Talán az igaz szerelem csak annyit jelent, hogy két ember egymást választja a rájuk váró nehézségek ellenére, mert úgy érzik, hogy megéri.

Mert tényleg megéri.”

Raven, mióta az eszét tudja, olthatatlanul szerelmes Aresba. Most pedig szenved, mert a vágyott férfi nem őt, hanem a nővérét vezeti oltárhoz.

Hannah azonban nem jelenik meg az esküvőn... Más körülmények között lefújnák az eseményt, és szomorúan tudomásul vennék a dolgot, ez azonban nem akármilyen esküvő! Itt két illusztris család gyermekének kell egybekelnie, ami óhatatlanul nagy hírveréssel jár. Micsoda botrány kerekedne! A szennylapok kéjesen csámcsognának a fiaskón, hogy a kiismerhetetlen milliárdos médiamogult faképnél hagyta az arája.

Így Ravennek nincs más választása, mint átvenni a nővére helyét... Az ő szemszögéből ez talán nem is olyan nagy tragédia, ám hamarosan megtapasztalja, hogy a házasság Ares Windsorral egyáltalán nem leányálom... Ravennek mégis eltökélt szándéka, hogy elnyerje a férfi szívét. Bármi áron, hiszen szerelemben és háborúban minden megengedett. Ez pedig háború!

Fordította

Megyeri Léna

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Catharina Maura: The Wrong Bride

Első kiadás

Copyright © 2024 by Catharina Maura

Originally published in the United States

by Sourcebooks, LLC.

Magyar kiadás © Libri Könyvkiadó, Budapest, 2025

Hungarian translation © Megyeri Léna, 2024

Minden jog fenntartva.

Felelős kiadó Gyuricza Eszter

Felelős szerkesztő Palkó Katalin

A szöveget gondozta Varga Anita

A borítót az eredeti felhasználásával készítette Váraljai Viktória

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

ISBN 978-963-604-508-1

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

E könyvet azoknak ajánlom, akik érezték már úgy, hogy nem felelnek meg az elvárásoknak. Nem kell a mások által megszabott keretekhez igazodnod.

Egy

RAVEN

– Hihetetlen ez a seggfej! – dohog Sierra, miközben beviharzik az irodámba.

Épp egy estélyi ruhát tervezek. A ceruzát az íróasztalra teszem, és kelletlenül felnézek. Néhány nehéz hét után ma reggel végre arra ébredtem, hogy az alkotói válságom elillant. Pontosan tudtam, hogy mit akarok tervezni a következő divatkollekciómhoz, de amíg itt van a legjobb barátnőm, addig esélyem sincs, hogy a papírra varázsoljam a ruhát.

– Jó reggelt, bébi! – köszönök, és elnyomok egy mosolyt. Egyetlen ember van, aki így fel tudja húzni, és kétségem sincs afelől, hogy a sztori, amit elmondani készül, vad lesz.

– Xavier Kingston ellopta a koncepciómat, és a sajátjaként mutatta be. Hónapokig készültem rá!

Hátradőlök a székben, és szemügyre veszem Sierrát. Hosszú, hullámos barna haja most zilált. Barátnőm mindig kifogástalanul néz ki, de a mai nap kivétel. Úgy tűnik, Xavier ezúttal tényleg felzaklatta.

– Legutóbb nem te szívattad meg őt? Kiszúrtad a kocsija kerekét, hogy elkéssen a tárgyalásáról, miközben tudtad, hogy a pontatlanság az egyetlen, amit az ügyfele nem tűr.

Sierra ördögien elvigyorodik, zöld szeme felcsillan.

– Máskülönben a cége talán tényleg megkapta volna azt a szállodai szerződést. Sok millió dolláros üzlet volt. Őszintén szólva kicsit csalódott vagyok, hogy ilyen könnyű volt kiszúrni vele. Általában okosabb ennél.

A fejemet csóválom, de csak rá figyelek, mert úgysem megy el, míg ki nem panaszkodta magát. A panasz tárgya legfőbb vetélytársa, Xavier Kingston. A King Vállalat és a Windsor Ingatlanügynökség ősidők óta üzleti riválisok, de Xavier és Sierra új szintre emelte a vetélkedést.

– Várható volt, hogy visszavág, nem?

Sierra úgy bámul rám, mintha elárultam volna, de tudja, hogy igazam van. Az az igazság, hogy bár folyamatosan keresztbe tesznek egymásnak, a végén úgyis nagyjából fele-fele arányban kapják a megbízásokat, és közösen uralják az ingatlanpiacot.

– Bosszút akarok! – csattan fel. – A rohadék! Nem hiszem el. Muszáj segítened, Raven!

Felveszem a ceruzámat, és megrázom a fejem.

– Nem. Erre nem tudsz rávenni.

Nem őrültem meg, hogy kibabráljak egy olyan háborodott milliárdossal, mint Xavier Kingston. Sierra az egyetlen nő a földön, aki megúszhat ilyesmit, és azt hiszem, nem látja be, hogy ő is csak azért, mert Xavier hagyja, hogy megússza.

Megcsörren a telefonom, szórakozottan utánanyúlok, ám lefagyok, amikor meglátom a hívóazonosítót. Ares. Elszorul a szívem, miközben a készüléket bámulom, és hagyom tovább csörögni.

– Raven! – szól Sierra gyengéd, aggodalmas hangon.

Magamhoz térek a kábulatból, és mosolyt erőltetek az arcomra. Vajon mennyi időre bambultam el?

– A bátyád az – mondom, majd felveszem a telefont.

– Szia, Ares – szólok bele nyugodt hangon, bár zakatol a szívem. Ares nevet, mire belém hasít a vágyakozás.

– Raven! Csodálom, hogy egyáltalán felvetted. Mostanában alig lehet téged elérni. Még nálam is elfoglaltabb vagy.

Hátradőlök, és elmosolyodom. Rég hallottam már, ahogy kimondja a nevemet.

– Mi újság? – kérdezem, miközben jól tudom, hogy bármi miatt hív is, az biztosan fájdalmas lesz számomra. Ares az én gyengém, szégyenletes függőségem, féltett titkom.

– Van kedved eljönni velem vásárolni? Vennem kell valamit Hannah születésnapjára, és ki mástól kérhetnék segítséget, ha nem tőled?

Nemet kellene mondanom. Az utolsó dolog, amihez kedvem van, segíteni Aresnek ajándékot választani a nővérem számára. Nem bírom hallgatni, amikor róla beszél, nem bírom látni a szeretetet és az odaadást a szemében. De inkább meghallgatom az áradozását róla, mert legalább találkozom vele.

– Persze – válaszolom jobb meggyőződésem ellenére.

Sierra összeszűkült szemmel néz rám, amikor leteszem a telefont.

– Mit akart? – kérdezi.

Idegesen mosolygok, mert tudom, hogy nem fog neki tetszeni, amit hall.

– Szülinapi ajándékot kell vennie Hannah-nak.

Elfordítja a tekintetét.

– Ne menj el vele! – mondja gyengéd hangon. – Ne csináld ezt, Raven! Egyedül is kitalálja, mit vegyen neki. Miért pont tőled kér segítséget?

– Semmi baj – válaszolom, bár nem vagyok benne biztos, hogy ez igaz. Évek óta képtelen vagyok nemet mondani Aresnek.

– Már hogyne lenne – mondja Sierra. – Szeretem a bátyámat, de téged is szeretlek. Nem szabad Ares minden csettintésére ugranod, miközben ahányszor találkozol vele, összetörik a szíved.

Tagadón rázom a fejem.

– Nem így van, Sierra. Aresszel barátok vagyunk. Mindig is azok voltunk. Csak képzelődsz.

Összefonja a karját, és szúrós szemmel néz rám.

– Nyugodtan hazudj magadnak, Rave, de engem nem versz át.

Lesütöm a szememet, mert nem tudok tettetni, amikor így néz rám. Ő az egyetlen, aki tudja, mi történt fiatalabb korunkban, és bár próbálom tagadni, azt is tudja, hogy most is ugyanolyan szerelmes vagyok Ares Windsorba, mint akkor.

– Rave, sosem gondoltál rá, mi történt volna, ha az után az éjszaka után bevallod neki, hogyan érzel…?

Felemelem a kezem, és megrázom a fejem.

– Nem számított volna. Mindig is Hannah-t szerette. Attól a pillanattól, hogy megjelent az életében, csak ő létezett számára. Ha megvallottam volna az érzéseimet, csak kellemetlenné vált volna a helyzet. Elvesztettem volna Ares barátságát.

A szemembe néz, és a tekintetében ugyanazt a fájdalmat látom, mint amit én érzek.

– Tényleg csak vársz, és nézed, hogy Ares feleségül veszi a nővéredet?

Az ablak felé fordulok. Nehezen lélegzem.

– Mégis mit tehetnék? Öt éve vannak együtt, Sierra. Ha volt is olyan pillanat, amikor cselekedhettem volna, elszalasztottam. Boldogok együtt, és minden jót kívánok nekik. Ha valamelyikük rájön, hogyan érzek, az a barátságomba kerül Aresszel, és tönkreteszi a már így is feszült viszonyomat a nővéremmel. És mindezt miért? Ares legjobb esetben is csak barátként tekint rám. Sosem fog másként.

Sierra a fejét rázza.

– Én nem vagyok biztos ebben. Szerintem Ares nem olyan boldog, mint ahogy bemeséli magának, és őszintén kétlem, hogy csak barátként tekint rád, Rave. Lehet, hogy tagadja, de mindig volt köztetek valami. Már jóval azelőtt, hogy Hannah feltűnt a színen, ő pedig sosem volt képes elfeledtetni téged. Hiába próbálta, nem tudta igazán átvenni a helyedet Ares életében.

A kezemet bámulom, nem tudom, mit mondhatnék. Utálom, amikor hiú reményeket ébreszt bennem. Ares nemsokára a sógorom lesz, és szigorúan meg kell húznom a határokat kettőnk közt, ha túl akarom élni az esküvőjüket.

– Raven, biztos vagyok benne, hogy csakis azért vannak még együtt, mert tudják, hogy nincs más választásuk. Hozzám hasonlóan Aresnek is azzal kell összeházasodnia, akit a nagyi kijelöl számára… csakhogy ő eredetileg nem Hannah-t jelölte ki. Hanem téged.

Belesajdul a szívem a szavaiba. Még most is emlékszem arra a napra, amikor a szüleim elmondták, szeretnének nyugdíjba vonulni, és úgy döntöttek, hogy a függetlenfilm-gyártó cégüket, a Dreamessence-t egyesítik a Windsor Mediával. A Windsorok és a Du Pontok egészen addig üzleti vetélytársak voltak, de a tervezett egyesítés mindent megváltoztatott – és nem csak a szüleim számára.

Azt akarták, hogy szeretett cégük a családban maradjon, és mivel a Windsorok híresek arról, hogy az örököseik elrendezett házasságokat kötnek, meg is találták a tökéletes megoldást. Egy Windsor és egy Du Pont közti házasságnak köszönhetően a cég a családban maradhat, és mindkét család az ellenőrzése alatt tarthatja az üzleti ügyeket.

Akkoriban még nem Hannah-t választották ki erre a célra, hanem engem. Mivel barátnők voltunk Sierrával, úgy gondolták, én vagyok a legalkalmasabb. Csak húszéves voltam, amikor megkötötték az egyezséget, de boldoggá tett a dolog, és úgy tűnt, Ares sem bánja.

Aztán minden megváltozott, amikor magammal vittem Hannah-t Sierra huszonegyedik szülinapi bulijára. Élénken emlékszem arra az éjszakára. Én láttam meg Arest először, de Hannah az, akiről nem vette le többé a szemét.

Kettő

RAVEN

A szívem kihagy egy ütemet, amikor meglátom Arest. Az irodaház előtt, a kocsijának dőlve vár rám.

Sötét haját, markáns állát és zöld szemét nézem. A szeme pont olyan, mint Sierráé. Nem igazság, hogy a korral egyre vonzóbb lesz. Valahányszor találkozom vele, úgy érzem, egyre elérhetetlenebb számomra. Ares felnéz, és amikor meglát, kihúzza magát. Az arcán mosoly bujkál.

– Szia! – mondom, miközben kinyitja nekem a kocsiajtót.

Ares rám mosolyog, én pedig visszamosolygok rá. Valószínűleg később megbánom, hogy beadtam a derekam, de addig minden pillanatot kiélvezek.

– Hová megyünk? – kérdezem, amikor beszáll mellém.

Felém fordul.

– Raven! – Bosszús a hangja. Ahányszor csak kimondja a nevemet, zakatol a szívem. – Miért nem látlak mostanában?

Őszintén feldúltnak tűnik, mintha tényleg hiányoztam volna neki, és a tűz, amit próbálok féken tartani, ismét fellobban.

– Nagyon elfoglalt vagyok. – A hangom gyenge és szelíd, képtelen vagyok meggyőzően hazudni neki. – Rengeteget dolgozom. Nagyon sok modellmunkám van, miközben próbálom fejleszteni a divatmárkámat is. Komolyan mondom, van olyan nap, hogy enni és aludni sincs időm.

Ares bólint, de a tekintetében aggodalmat látok. Ráadja a gyújtást.

– Lassíts kissé, Rave! Vigyázz magadra, jó? Nem lehet mindig dolgozni, kell, hogy legyen társasági életed is. Mikor találkoztál utoljára a szüleiddel?

Kényszeredetten mosolygok, és összefonom a karomat. Minél idősebb vagyok, annál ritkábban látom a szüleimet. Az ő életük Hannah körül forog, és utálok olyan helyen lenni, ahol nem látnak szívesen. Nem kellene kirekesztettnek éreznem magam az otthonomban, de ez a helyzet.

– Sierra nemrég bent járt nálam az irodában – mondom. – Tudod, vannak barátaim is.

Ismerős tekintettel néz rám: mintha átlátna a hazugságaimon és tereléseimen.

– Mit szeretnél venni idén? – kérdezem könnyed, barátságos hangon.

Mosolyogva néz rám.

– Mit szólnál egy ékszerhez?

Bólintok.

– Esetleg egy extravagáns darabhoz?

Ares olyan üveges tekintettel néz rám, hogy elnevetem magam, mire ő is elmosolyodik.

– Rég hallottalak így nevetni, Raven. Hiányzott.

A mosoly leolvad az arcomról, és sajgó szívvel lesütöm a szemem. Bárcsak ne mondana ilyeneket! Csak barátként és leendő sógornőjeként tekint rám, de amikor azt mondja, hiányoztam neki, nehéz emlékeztetni magam erre. Erősebben szorítom a táskámat, és mély lélegzetet veszek.

– Az extravagáns ékszer a szolid elegancia ellentéte.

Ares mosolyog.

– Mi lenne, ha te választanál?

– Mint minden évben? – Szúrós szemmel nézek rá.

Még mindig mosolyogva leparkol az egyik Windsor áruháznál, és szinte kiugrik a kocsiból, hogy átsiessen a másik oldalra kinyitni nekem az ajtót. A kezét nyújtja, és én elfogadom, miközben a szemébe nézve kiszállok az autóból.

Vakuk villanása riaszt meg minket, és amikor oldalra pillantok, észreveszek egy vigyorgó paparazzót, aki egy ideje a nyomomban van. Csikorgó fogakkal indulok felé, de elrohan, mielőtt egy szót is szólhatnék.

Ares a hátamra teszi a kezét. Ránézek.

– Tudhattam volna, hogy ha nyilvános helyre hozlak, ez történik – mondja. – Sajnálom, Raven. De elintézem. Az a fotó sosem fog napvilágot látni.

Megrázom a fejem, és elindulok az áruház felé.

– Semmi baj. Hozzászoktam már. Nem bujkálhatok, csak mert tudom, hogy bármikor lefotózhatnak. Régebben megijesztett a dolog. A közvélemény. De most már csak egy kis kellemetlenségnek tekintem, ami a munkámmal jár.

Ares hallgat, míg a bejárathoz érünk.

– Lehet, hogy testőröket kéne adnom melléd – szólal meg ismét. A hangja dühös, én pedig meglepve nézek rá.

– Dehogyis! Sosem vagyok veszélyben, Ares. Már így is alig van magánszférám, nincs szükségem rá, hogy valaki folyton a sarkamban legyen.

Úgy néz rám, mintha vitába akarna szállni velem, de szerencsére nem szól egy szót sem, miközben belépünk Hannah egyik kedvenc ékszerüzletébe.

Amint meglátja Arest, az üzletvezető feszültté válik, és ideges mosollyal siet hozzánk. Idősödő férfi, az ősz haj nagyon jól áll neki. Ha nem lenne ilyen feszült, akkor pontosan azt az eleganciát sugározná, amit ez az üzlet megkövetel.

– Mr. Windsor! – mondja, majd elkerekedett szemmel felém fordul. – Raven! – Úgy futtatja végig a tekintetét a testemen, ahogy a férfiak szokták. Korábban undorítónak találtam ezt, mert tudtam, hogy bizonyára valamelyik fehérneműkampányom jár a fejükben, de mostanra megszoktam. – Raven, nahát! Micsoda megtiszteltetés találkozni önnel! A nevem Andy, ma én leszek szolgálatukra.

Ares teste megfeszül, és átkarolja a vállamat. Meglepetten sandítok rá, és látom, hogy alig leplezett dühvel néz az üzletvezetőre.

– Majd igénybe vesszük a szolgálatait, ha szükségünk lesz rá – mondja éles hangon, és feszülten az üvegvitrinek felé terel.

– Mi a baj? – kérdezem, amint hallótávolságon kívül kerülünk.

Ares leveszi rólam a kezét, és a fejét csóválja.

– Ez a férfi szakmailag egy nulla. Hogy nézett rád az előbb? Mégis mi volt ez? Először lefotóznak, amint kiszállunk a kocsiból, most meg ez?

Megeresztek egy kis kacajt.

– Ares! – mormolom. – Már nem az a kislány vagyok, akit egykor ismertél. Az év legjobban fizetett modellje lettem, és számos terméknek, amit ebben az áruházban kínálnak, én vagyok a márkanagykövete. Nem csoda, hogy a férfi felismert. A reakciója pedig kifejezetten enyhe volt. Ha jól emlékszem, az arcom egy hatalmas plakáton szerepel, ezt az áruházat reklámozva.

– Enyhe? – csattan fel Ares. – Enyhe? Hiszen csorgott a nyála!

Mosolyogva belékarolok.

– Mit csinálsz Hannah mellett? Lehet, hogy ismert vagyok, de az biztos, hogy Hannah sokkal híresebb nálam. A modellek általában nem olyan népszerűek, mint az élvonalbeli színésznők. Ha ez zavar, hogyan birkózol meg az őt övező figyelemmel?

Sóhajtva a hajába túr.

– Azt hiszem, alábecsülöd a saját népszerűségedet. Ráadásul a nővéredet állandóan testőrök veszik körül, úgyhogy miatta nem kell aggódnom. Te viszont túl makacs vagy.

Felszisszenek, és elfordulok, hogy megszemléljem a kiállított ékszereket. A szemem végigfut az eljegyzési gyűrűkön. Elképzelhetetlennek tűnik, hogy valaha is eljegyezzenek. Nem hiszem, hogy hozzá akarnék menni bárkihez Aresen kívül. Megakad a szemem az egyik gyűrűn, és pár pillanatig elképzelem, hogyan mutatna az ujjamon.

Nagyot sóhajtok, aztán a nyakláncok felé terelem Arest. Egy gyémánt nyakék kelti fel a figyelmemet.

– Mit szólnál egy ehhez hasonlóhoz?

Ares odahívja Andyt, aki a kezembe adja a nyakláncot, majd a mögöttem lévő tükörre mutat. Magam elé tartom az ékszert, és gyönyörködöm benne, ekkor Ares gyengéden összefogja a hajamat, hogy ne legyen útban.

– Próbáld fel! – mondja.

Megrázom a fejem.

– Jaj, nem! Ez Hannah-é lesz. Nem kell felpróbálnom, anélkül is tudom, hogy tetszeni fog neki.

Ares fejcsóválva átnyúl felettem, és rám adja a nyakláncot. Amint hozzáér a bőrömhöz, megborzongok, de ő ezt észre sem veszi.

– Ha tetszik, megveszem neked, Raven. Majd találunk valami mást Hannah-nak.

Elkerekedik a szemem. Ares rám mosolyog a tükörben.

– A te születésnapod is közeleg – emlékeztet.

– Ez túl sok – mondom, miközben kikapcsolom a láncot –, de köszönöm. Hannah-nak nagyon fog tetszeni, mindenképpen vedd meg neki.

Ares bólint, majd átveszi tőlem az ékszert, közben a szeme elidőzik az arcomon.

– Hé! – mondja gyengéden. – Minden oké köztünk, Rave? Mostanában úgy érzem, kerülsz engem. Hannah túl nagy terhet rakott rád az esküvővel kapcsolatban? Tudom, hogy sok előkészületet te végeztél el helyette. Csak szólj, ha sokallod, jó? Utálom, ha hirtelen eltűnsz.

Átkulcsolom a karját, és rámosolygok.

– Minden rendben köztünk, Ares. Csak nagyon elfoglalt vagyok, ennyi az egész.

A tekintete elárulja, hogy átlát rajtam, de szerencsére nem firtatja a dolgot. Nem mondhatom el neki, hogy a puszta gondolattól, hogy feleségül veszi Hannah-t, minden olyan véglegesnek tűnik. Most tényleg elveszítem őt, és így az utolsó reményem is elszáll. Nem mondhatom el neki, hogy a szívem összetört, és nem hiszem, hogy valaha is össze tudom illeszteni a darabkáit.

Három

RAVEN

– Nem hiszem, hogy jó ötlet ilyen közel ültetni Astorékat Ares fivéreihez – mondja anya. – Muszáj meghívnunk őket, hiszen egy szinten vannak a Windsorokkal… de távolabb kell ülniük egymástól. Ha jól emlékszem, Adrian Astor nagyon nem szíveli Ares öccsét, Lexingtont.

Homlokráncolva felnézek az ültetési rendből.

– Adrian nem kedveli Lexet? – kérdezem meglepetten. Az meg hogy lehet? Lexington az egyik kedvencem az egész világon, és együtt járt az Astor Főiskolára Leiával. Ő mutatott be engem Leiának és Adriannek.

– Igen, így hallottam. Ha jól értettem, Adrian nem viseli jól Lexington pajkosságát.

Á. Megértően elvigyorodom. Lex bizonyára azzal bosszantotta fel Adriant, hogy flörtölt Leiával. Igen, ezt el tudom képzelni. Adrian egyáltalán nem megbocsátó, úgyhogy biztosan még mindig neheztel rá.

– Rendben, akkor távolabb ültetjük őket. – Anya bólint, aztán átrendezi a névtáblákat Hannah esküvői helyszínének miniatűr modelljén. – Mindennek tökéletesnek kell lennie – mormolja. – Hannah nagyon várta ezt a napot.

Nehéz megállnom fintorgás nélkül.

– Anya, Hannah háromszor halasztotta el az esküvőt. Nem hiszem, hogy annyira türelmetlen.

Anyám villámló szemmel néz rám.

– Raven, az azért volt, mert nagyon megterhelő a munkája. Te sosem fogod megérteni, milyen színésznőnek lenni. Neked csak állnod kell egész nap, és szépnek lenned. Hannah-val más a helyzet. Ő nem megy haza egy nyamvadt fotózás után. Sokszor hetekig távol van, és olyan helyszíneken dolgozik, ahol nincs kényelem. Tényleg azt hiszed, hogy el akarta halasztani az esküvőt? Csak azért tette, mert nem volt más választása. Lehet, hogy nem érted meg, de legalább maradj csöndben, ha nem tudsz kedveset mondani.

Az ajkamba harapok, hogy ne szóljak vissza neki. Pontosan tudja, hogy a fotósok milyen hajcsárok, és hogy milyen keményen dolgozom. Néhány héttel ezelőtt kihűléssel vittek kórházba, mert a hóban kellett leforgatnom egy reklámfilmet. Nem akarom magam Hannah-hoz hasonlítani, de szeretném, ha anyám nem intézné el annyival a munkámat, hogy „csak állnom kell, és szépnek lennem”.

Azt hiszem, mindegy, mit teszek. Anyámat csak az érdekli, hogy nem léptem a nyomdokaiba, ahogyan Hannah tette. Anya híres színésznő volt, és neheztel rám, amiért engem nem érdekel a színészet. Mindegy, mennyit dolgozom, sosem lesz elégedett velem.

Remegő kézzel nézem át a beszállítók listáját. Miért teszem ezt magammal? Miért jövök haza egy esküvő kedvéért, amiben nem akarok részt venni, csak hogy anyámmal legyek, akinek mindig csak második leszek az ő szeme fénye mögött? Még csak azt sem kérem, hogy ugyanúgy bánjon velem, mint Hannah-val. Csak egy kis darabkát szeretnék a szeretetéből. Ez olyan nagy kérés?

– Ne haragudj – mondja anya feszülten. – Nagy terhet ró rám az esküvő, és rajtad töltöttem ki a mérgemet. Sajnálom, Raven. De megérted, ugye? Ez a házasság mindkét családnak nagyon sokat jelent. Már évek óta tervezzük a cégegyesítést, és ha letudtuk az esküvőt, elvégezhetjük a maradék papírmunkát, aztán Hannah és Ares kezébe adhatjuk az egyesült céget. A Windsorok semmit sem hajlandók elintézni az esküvő előtt, apádnak és nekem pedig szükségünk van a forrásaikra.

– Megértem, anya.

Ekkor rám mosolyog.

– Mindig aranyos lány voltál, Raven. Nélküled biztosan nem tudtam volna ezt végigcsinálni.

Visszamosolygok rá, és örülök, hogy nem kerülte el a figyelmét az a rengeteg munka, amit beleöltem ebbe. Hannah alig folyt bele az előkészületekbe, és bár fájdalmas folyton a közelgő esküvőjével foglalkoznom, annak örülök, hogy anyával lehetek. Ez ritkán fordul elő.

– El sem hiszem, hogy az én kicsi lányom hamarosan feleség lesz – mormolja, miközben újra elrendezi a virágokat a borbirtok makettjén. Ares és Hannah esküvője a borbirtokon lesz. – Amikor a nővéred kicsi volt, abban sem voltam biztos, hogy elég ideig él majd ahhoz, hogy szerelmes legyen. Sok mindenről azt hittem, nem lesz ideje átélni. Most mégis itt van, nemzetközi szupersztár lett, és hamarosan hozzámegy a világ egyik legkapósabb milliárdosához. Mindeközben rólam és apátokról is gondoskodik, lehetővé téve, hogy végre nyugdíjba menjünk, hiszen tudjuk, hogy a cégünk jó kezekbe kerül.

Bűntudat és nyugtalanság mar a gyomromba. Nem lenne szabad féltékenynek lennem a testvéremre, és nem lenne szabad irigyelnem tőle a büszkeséget, amit anya szemében látok. De azt kívánom, bárcsak néha nekem is jutna belőle.

– Gyönyörű menyasszony lesz.

Némi aggodalommal néz rám.

– Hogy állsz az esküvői ruhával? Megcsináltad a Hannah által kért módosításokat?

Bólintok. Valahányszor a nővérem elhalasztotta az esküvőt, szinte mindent megváltoztatott a ceremóniával, aztán a ruhával kapcsolatban is, ennek köszönhetően újabb heteket kellett dolgoznom rajta.

– Persze.

– Kedves, hogy téged kért fel a megtervezésére – mondja anya némi habozás után. – Szép tőle, hogy lehetőséget ad neked. Biztos voltam benne, hogy egy híres márkát választ, így azonban neked is segít az előrejutásban. Amint a világ meglátja Hannah-t a ruhádban, az összes híres barátnője követni akarja majd a példáját. Mindig ő diktálja a divatot.

Az ajkamba harapok.

– Anya, egy rakás divatdíjat nyertem már. Az első kollekcióm óta kétéves várólista van az esküvői ruháimra, ami még hosszabb lett, amióta Alanna Sinclair az én kreációmban ment férjhez. A márkám elég közkedvelt, és nem kevésbé elismert, mint a régebbi divatházak.

Engesztelőn néz rám, és ez bosszant.

– Jaj, hát persze. – Felkapja az egyik esküvői meghívót. – Ne felejtsük el, hogy ezeket személyesen kell kézbesíteni három nappal a ceremónia előtt. Mindennek titokban kell maradnia. Ha a paparazzók felbukkannak, tönkreteszik Hannah nagy napját. Jó lenne, ha ellenőriznéd, hogy minden rendben van-e a kézbesítő céggel.

Sóhajtva felállok.

– Persze – válaszolom, és felkapom a táskámat. – Holnap megcsinálom.

Anya homlokráncolva néz rám.

– Nem maradsz itt vacsorára?

– Nem. Korán reggel fotózásra kell mennem.

Bólint.

– Nagyszerű. Nem lenne jó, ha kövérnek tűnnél a koszorúslányruhában.

Fájó szívvel hátat fordítok anyámnak, és távozom. Valahányszor találkozom vele, szörnyű embernek érzem magam. Örülnöm kellene Hannah-nak, és megtiszteltetésnek kellene vennem, hogy bevon az esküvőjébe… de valójában utálom a dolgot. Utálom azt az embert, akivé otthon válok. Sehol máshol nem szoktam ilyen kétségbeesetten kapálózni a figyelemért és az elismerésért, és bár fáj Hannah-t Aresszel látnom, sosem nehezteltem rá, amiért Ares őt szereti. Mégis, valahányszor hazamegyek, szörnyű gondolatok kavarognak a fejemben.

Mi lenne, ha Ares engem venne feleségül?

Mi lett volna, ha nem viszem el Hannah-t Sierra szülinapi bulijára?

Mi lenne, ha nem lennék hajlandó segíteni az esküvőszervezésben?

Mi lenne, ha ráhajtanék Aresre, és ellopnám a nővéremtől?

Jobb ember vagyok ennél, de otthon mindig önmagam legszánalmasabb verziójává változom.

– Kicsim!

Felnézek apámra, aki sokatmondóan sóhajt.

– Hadd kísérjelek ki, kislányom.

Bólintok, és belekarolok apámba. Hallgatunk, miközben elkísér a sportkocsiig, amit Ares segített kiválasztani nekem.

Apa kinyitja előttem az ajtót, aztán habozik egy kicsit.

– Szeretlek, Raven – mondja. – Anyád is szeret, csak nemigen tudja kimutatni.

Az ajkamba harapok.

– Azzal sosincs gondja, hogy a Hannah iránti szeretetét kimutassa.

Apa gyengéden a fülem mögé simítja a hajamat.

– Tudom – mormolja. – Azért érzi szükségét, hogy ennyire nyilvánvalóvá tegye, mert Hannah sokat szenvedett kiskorában. Anyád azt hiszi, hogy kárpótolhatja azért a sok fájdalomért, amit a betegsége miatt elszenvedett, ha most ráönti a szeretetét. Inkább önmaga miatt csinálja, nem Hannah miatt, és ez nem jelenti azt, hogy téged nem szeret.

Bólintok, mert nem akarok tovább erről beszélni. Nem akarom, hogy apám sajnáljon, vagy szükségét érezze, hogy megnyugtasson. Most az egyszer nem akarom, hogy hazugságokkal vigasztaljanak.

Lábujjhegyre állok, és puszit nyomok az arcára.

– Szeretlek, apa.

– Vezess óvatosan, jó? Írj egy üzenetet, amint hazaértél. Most már tudom, mire valók azok az emóció izék. Majd visszaküldök egy felfelé tartott hüvelykujjat.

– Emojik? – kérdezem kuncogva.

– Az lesz az.

– Ügyes vagy, apa. Ha hazaértem, küldök egy ház emojit, oké?

– Ez lesz a titkos nyelvünk. – Rám kacsint, én pedig alig bírom visszatartani a nevetést.

Na ez az. Ezért járok haza anyám viselkedése ellenére. Mert apának igaza van. Mélyen belül szeretnek engem. Talán nem annyira, amennyire Hannah-t szeretik, de azzal már régen megbékéltem.

Sosem fogok felérni a nővéremhez. Sem a szüleim, sem Ares szemében.

Négy

ARES

Erősebben markolom a telefonomat, és mély lélegzetet veszek.

– Hannah, megígérted, hogy eljössz velem. Ebben a hónapban ez már a harmadik alkalom, hogy az utolsó pillanatban mondod le a közös programot. Nem tudtál volna időben szólni?

A telefonban recseg a vonal, Hannah felsóhajt.

– Sajnálom, Ares. Te is tudod, hogy ott akartam lenni ma. Támogatni akartam Ravent, és együtt lenni veled, de nem tudok elszabadulni. Újra kell vennünk néhány jelenetet, és nem megy túl jól.

– Mindig ugyanazok a kifogások, Hannah. Én tényleg próbálok támogató lenni, de nagyon megnehezíted a dolgot. Nem járja, hogy mindig nekem kell alkalmazkodnom.

– Tudom – mondja gyengéd hangon. – Kárpótolni foglak érte.

– Azért csinálod, mert nem akarod, hogy együtt lássanak minket, vagy lefotózzanak velem? Egy hónap múlva lesz az esküvőnk. Ne feledd a megállapodásunkat. Amint összeházasodtunk, úgyis nyilvánosságra hozzuk a kapcsolatunkat, szóval miért olyan nagy baj, ha ma este együtt látnak minket?

– Ares, nem erről van szó, hidd el. Az esküvő miatt szabadságot veszek ki, de előtte még keményebben akarok dolgozni. Nem szeretném, ha miattam csúsznánk a menetrenddel.

Beletúrok a hajamba, és a plafont bámulom.

– Értem – mondom leverten. Tényleg megértem, de kezdem feladni a reményt, hogy valaha is másként lesznek a dolgok. Régebben azt hittem, én vagyok a legszerencsésebb a testvéreim közül. Dion szóba sem áll a menyasszonyával, a többi testvérem pedig még nem is tudja, kivel kell majd összeházasodnia. Egyedül én voltam olyan szerencsés, hogy jóval az esküvőnk előtt szerelmes lettem a lányba, akit a nagyanyám kiválasztott számomra. Csakhogy mostanában ez az egész már nem igazán tűnik szerelemnek, és szerencsésnek sem érzem magam. Minden gépies és erőltetett, az esküvőnk iránti lelkesedés pedig elpárolgott.

– Nem jön, mi?

Felnézek. Az öcsém, Lex áll a küszöbön, az ajtófélfának támaszkodik. Rezzenéstelen arccal néz rám, de a szeme elárulja, hogy bosszús. Az első gondolatom az, hogy megvédem Hannah-t, de ma nincs hozzá erőm.

– Nem.

– Rossz lesz, ha egyedül mész. Tudod, milyenek a nők az ilyen eseményeken. Le sem fognak szállni rólad. Kár, hogy nem tudok veled menni.

Megrázom a fejem.

– Semmi baj. Korán reggel megy a géped, igaz? És amúgy is utálod a szórakoztatóipart.

Lex vezeti a Windsor Motors céget, és ha jól emlékszem, hamarosan bemutatja a legújabb elektromos autónkat. Mindannyian a Windsor cégbirodalom más-más részéért felelünk. Az én kezemben vannak a szórakoztatóipari cégek, Lexington a gépjárművekkel foglalkozik, Sierra az ingatlanokkal, Zane a hoteljainkat menedzseli, Lucáé a vagyonkezelés, Dioné pedig a külföldi befektetéseink. Hatunk közt oszlik el a Windsor Részvénytársaság, amely a piac sokkal nagyobb részét fedi le, mint ahogy a legtöbben sejtik.

– Minden rendben lesz – mondom az öcsémnek. – Ez csupán egy divatbemutató. Rengeteg ilyet szponzoráltam. Csak megmutatom magam, aztán lelépek.

Lex rám mosolyog.

– Raven is ott lesz, úgyhogy nincs miért izgulni. Ő a mai este sztárja. Nem tudom, hogy csinálja, de egyre szebb. Tényleg sajnálom, hogy nem tudok elmenni.

Önkéntelenül megfeszülök, és gyanakvó tekintettel nézek rá. Mióta tartja szépnek Ravent? Mindig úgy éreztük, mintha a kishúgunk volna. Vajon Lexington most már más szemmel nézi?

– Honnan tudod, hogy ott lesz?

Most jut eszembe, hogy nemrég egy művészeti galériában jártak kettesben. Csak nincs köztük valami?

Lex rám vigyorog, és felmutatja a telefonját.

– Nemrég beszéltem vele.

Micsoda? Raven alig veszi fel a telefont nekem, de arra van ideje, hogy Lexszel társalogjon?

Lex kiismerhetetlen tekintettel kuncog.

– Mondd meg Ravennek, hogy üdvözlöm, jó?

Bólintok, de tudom, hogy nem mondom meg. Valamiért nagyon zavar a gondolat, hogy Lexington együtt lehet Ravennel, és nem csak a Ravennel kapcsolatos – nagyon is helytelen – visszatérő álmom miatt.

Rémes hangulatban indulok el a rendezvényre, és valójában azt sem értem, miért vagyok ideges. Már hozzászokhattam volna, hogy Hannah felültet, de ettől nem lesz könnyebb. Évek óta titokban tartjuk a kapcsolatunkat, mert félünk a médiafelhajtástól. Hannah attól tart, ha kiderül, azzal fogják vádolni, hogy protekciója van. Tudom, milyen keményen dolgozik, és ez a fajta figyelem csak bajt hoz az emberre. Megértem az álláspontját, de már belefáradtam az egészbe.

Belépek a zsongó terembe, megállok a sarokban, és a kifutóra nézek. Ritkán járok divatbemutatókra – aki egyet látott, az mindet látta, ráadásul egyáltalán nem érdekel a divat. Ma azonban le sem bírom venni a szemem arról a nőről, aki uralja a színpadot.

Raven szűk ruhában lejt végig a kifutón, és nem sokat hagy a képzeletre. Csodálattal nézem. Legalább olyan keményen dolgozik, mint Hannah, csakhogy ő sosem hagyja cserben a szeretteit. Tudom, hogy gyakran jelenik meg a húgom bejelentés nélkül az irodájában, akárcsak a nagyanyám. Néha azt kívánom, bárcsak Hannah jobban hasonlítana Ravenre. Habár nővérek, nagyon különbözők.

A gondolataim elkalandoznak, és eszembe jut, amikor a nagyanyám először említette a Windsorok és a Du Pontok közti házasság ötletét. Akkor még azt akarták, hogy Ravent vegyem feleségül. Sóhajtok. Raven közben megfordul, és visszafelé lejt a kifutón. Megmagyarázhatatlan veszteségérzet kerít hatalmába.

– Mr. Windsor!

Mosolyt erőltetek az arcomra, miközben az est szervezője felé fordulok, és felkészülök a kötelező bájcsevejre. A szórakoztatóiparban nagyon sok múlik azon, hogy láss és lássanak, de nekem már nagyon elegem van ebből. Belefáradtam a képmutatásba, a hamisságba; abba, hogy látszatvilágban élek. Valami valódira vágyom.

– Jó néhány modellje szerepelt ma a kifutónkon – mondja büszkén Jonas. – A Windsor Media igazi nagyágyú. Van még bármi, ami nem az ön kezében van? Számos magazinja és egy napilapja van, az öné az egész divatipar, és persze ott van a produkciós cége. Nem is értem, hogyan csinálja. Megtisztelő, hogy időt szakított, és eljött a rendezvényemre ma este.

Bólintok, és próbálok társalogni vele, de egyfolytában Lexington jár a fejemben. Tényleg van valami közte és Raven között? Éppen ki akarom menteni magam az elhúzódó seggnyalásból, amikor felfigyelek a hátam mögött zajló beszélgetésre.

– Attól tartok, nem lehet. – Megmerevedem, amikor meghallom Raven hangját, és felé fordulok. Szomorúnak tűnik, mégis széles mosollyal néz az előtte álló férfira.

– Elnézést – mondom Jonasnak, és alig bírom leplezni az udvarias tekintetem mögött rejlő idegességet. Vajon mi borította ki ennyire Ravent?

– Csak egyetlen randit – mondja a férfi. – Többet fizetnék érte, mint amennyit egy év alatt keresel.

Megfeszül az állam, a kezem ökölbe szorul. Amikor Raven látható megkönnyebbüléssel észrevesz, igyekszem ellazulni. Rámosolygok, és végig rajta tartom a szemem, miközben átkarolom a derekát, és közelebb húzom magamhoz.

– Hát itt vagy, Raven! – mormolom, aztán szembefordulok az előttünk álló férfival.

Egy pillanatig dühösnek tűnik, aztán felismer, és megenyhül a tekintete.

– Mr. Windsor! – szólal meg az előbbinél jóval szelídebb hangon.

Pontosan tudom, ki ő, de átkozott legyek, ha ezt elárulom. Üres tekintettel bámulok rá, majd visszafordulok Ravenhez.

– Nemrég beszéltünk egy forgatókönyv kapcsán, amelyet elküldtem a Windsor Mediának – emlékeztet a férfi. Híres rendező, és éppen most akartam elfogadni a filmtervét, mert Hannah nagyon akarta a főszerepet. Nos, erről ennyit.

A hüvelykujjammal Raven derekát simogatom, ő pedig közelebb hajol hozzám, a teste az enyémhez préselődik. Raven az egyik legerősebb nő, akit ismerek, de ha tőlem vár segítséget, az csak egyet jelenthet. Ez a seggfej már nem először zaklatja.

– Csak arra emlékszem, hogy az előbb ajánlatot tett Ravennek. Érdekes, mert nincs abban a helyzetben, hogy megsértse a hölgyet. – Örömtelenül felnevetek. – Többet akar neki fizetni, mint amennyit egy év alatt megkeres? Ő a világ legjobban fizetett modellje, és maga? Azt nem tudom, hogy maga kicsoda. De azt tudom, hogy jobb, ha másfél méternél nem megy közelebb Ravenhez, mert ha megteszi… annak én fizettetem meg az árát.

Elkerekedett szemmel, bűnbánó tekintettel bámul Ravenre. Nem akarom, hogy akár csak ránézzen. Raven sokkal jobbat érdemel az ilyen szarháziknál.

– Nem tudtam – mondja szelíd hangon a férfi.

Még erősebben szorítom Ravent, és elmosolyodom.

– Most már tudja, úgyhogy húzzon el.

Bólint, és fogcsikorgatva távozik, de leszarom. Csak a mosoly érdekel Raven arcán.

– Még most is úgy gondolod, hogy nincs szükséged testőrre?

Leheletnyi ingerültséggel néz fel rám.

– Ares! Nem voltam veszélyben, miért lenne rá szükségem?

Fejcsóválva elengedem.

– Milyen gyakran történik veled ilyesmi?

– Nagyon ritkán – mondja, de közben gyorsan balra pillant, ami elárulja, hogy hazudik. Amióta csak ismerem, mindig ezt csinálja, amikor füllent.

– Nem szabad egyedül lenned az ilyen eseményeken. Nem kísért el senki?

Az elmúlt években mindössze egy férfival láttam együtt, de ő nemrég megházasodott, amitől igencsak megkönnyebbültem. Van valami Silas Sinclairben, amit nem kedvelek, és nem csupán az, hogy ő azon kevés ember egyike, aki érinthetetlen a számomra. Próbáltam rávenni nagyit, hogy váltsa le a cégét – ők felelnek a biztonságunkért –, de hajthatatlan volt ez ügyben. Nem tudom, mi zavar vele kapcsolatban, de azt hiszem, talán az, ahogyan Ravenre nézett, jobban mondva ahogyan nem nézett. Raven megérdemli, hogy egy férfi életének középpontja legyen, de Silas szinte észre sem vette. Nyilvánvalóan valaki más rabolta el a szívét.

– Nem. Ma egyedül vagyok itt. Az ügynököm nemsokára csatlakozik hozzám, de most még a színfalak mögött van.

Végignézek rajta, és megrázom a fejem.

– Tudod, nem értem, hogyan lehetséges, hogy sosem volt komoly kapcsolatod? Hogyan lehet szingli egy olyan nő, mint te?

Lekap egy pohár pezsgőt egy tálcáról, és rám mosolyog.

– Egyszerűen nem találtam olyan férfit, aki lenyűgözött volna. Nem akarok megelégedni kevesebbel, csak a teljes odaadással. Mindent elsöprő szerelemre vágyom, és hajlandó vagyok várni rá.

Teljes odaadás, mi? Igen, ő pontosan ezt érdemli. Kíváncsi vagyok, milyen férfi tudná levenni a lábáról. Egy pillanatra felvillan előttem egy kép Ravenről és Lexingtonról, és meghűl a vér az ereimben.

– Raven!

Oldalra néz, majd mosolyogva visszafordul hozzám.

– Az ügynököm az – mondja. – Azt hiszem, itt az ideje a végtelenül hosszú és állítólag feltétlenül szükséges társalgásoknak. Később találkozunk, jó?

Bólintok, és miközben elmegy, a tekintetem a rá váró férfira siklik. Ahogy az ügynök Ravenre néz, az minden, csak nem professzionális. Úgy tűnik, a férfi el van ragadtatva tőle, én pedig nyugtalanul egyik lábamról a másikra állok. Szeretném, ha Raven boldog lenne, de rettegek, ha arra gondolok, hogy beleszeret valakibe.

Az ember a húgával kapcsolatban érez így, nem? Ez nem teljesen ugyanaz, mint amit olyankor érzek, ha Sierra randijairól hallok, de azért elég közel van hozzá. Csakis erről lehet szó.

Öt

ARES

– Ez jelenjen meg minél több helyen – rendelkezem, miközben a Raven divatcégéről szóló cikket nézem. Tegnap este nem tudtam róla, de az egyik bemutatott márka az övé volt. Amennyire meg tudom állapítani, a legújabb kollekcióját jól fogadták, és több figyelmet érdemel, mint amennyit eddig kapott.

Mi értelme, hogy egy rakás pletyka- és divatlap tulajdonosa vagyok, ha nem tudom felhasználni őket arra, hogy egy barátom munkáját támogassam? Remélem, olyan nagyra nő majd a cége, hogy idő hiányában abba kell hagynia a modellkedést.

Utálom, hogy a férfiak vágyának tárgya lett. Nem látnak a szépsége mögé, nem látják benne a vicces és kedves nőt. Tudom, mennyire mérgező ez az iparág, és nem akarom, hogy részese legyen. Szeretném, ha biztonságban, a kamerák mögött állna, nem pedig előttük.

Raven nem önmaga mostanában, és aggódom miatta. Tartok tőle, hogy ez az egész már túl sok neki. A folyamatos fogyókúra, a fotósok szigorú elvárásai, a gyakran kemény munkakörülmények. Sosem értettem igazán, miért csinálja ezt az egészet. Persze elmondhatatlanul gyönyörű, de valahogy nem illik hozzá ez a pálya.

De a divattervezés tényleg neki való. Ott kibontakozhat a kreativitása, miközben abban a közegben mozog, amelyet gyerekkora óta ismer, a hírnév legrosszabb oldalát pedig elkerülheti.

– Bradford Manson hívott – mondja a titkárom, Dom. – Az általa beküldött forgatókönyvről érdeklődött. A feljegyzéseid alapján úgy tűnik, készen állunk finanszírozni a projektjét. Beindíthatom a dolgot?

Összeszorítom a fogam, és szúrós szemmel nézek rá.

– Nem! – csattanok fel, mivel eszembe jut, hogyan beszélt tegnap Manson Ravennel. – Csak egy darab szar, aki arra sem érdemes, hogy az a lány beletörölje a lábát.

– Tessék? – hüledezik Dom.

Legyintek.

– Felejtsd el. Nem akarom még egyszer annak a seggfejnek a nevét hallani. Többé nem dolgozunk vele, és terjeszd el, hogy az a színész vagy színésznő, aki vele dolgozik, sosem kaphat munkát a Windsor Mediától. Ugyanez áll bárkire, aki pénzt ad neki.

Dom szeme elkerekedik.

– Mit művelt ez a szerencsétlen, hogy halálcsókot érdemelt tőled? Ezek után az életben nem lesz többé munkája.

Elvigyorodom a hülye kifejezés hallatán. Ha valaki a Windsorok feketelistájára kerül, azt „halálcsókként” emlegetik, mert lassú méregként hat, és akit érint, gyakran rá sem jön, csak amikor már késő, és a karrierje romjain ül.

Megrázom a fejem.

– Leszarom, hogy fog-e még valaha dolgozni. Erre azelőtt kellett volna gondolnia, hogy kinyitotta a száját. Majd meglátjuk, ezután honnan szerez pénzt bármire is. Kibaszott seggfej.

A titkárom döbbenten bólint. Általában nagyon is racionális vagyok – muszáj annak lenni egy ilyen hatalmas egókkal teli szakmában. De ez a rohadék hamarosan megtudja, mi történik, amikor elveszítem a türelmemet.

– Most jut eszembe – mondom Domnak, miközben az ujjaimmal az íróasztalomon dobolok –, az egyik áruházunkban van egy Andy nevű üzletvezető. Rúgják ki. Valamelyik ékszerboltban dolgozik, a nevét elfelejtettem. Amelyik Hannah kedvenc márkája, az lesz az.

Dom idegesen megköszörüli a torkát.

– Az áruházak az ingatlanokhoz tartoznak, az pedig Sierra területe. Tudod, hogy nem szereti, ha beleszólunk a munkájába.

Hátradőlök a székemben, és a titkáromra nézek. Százkilencvenkét centi magas, és gyakran a testőrömnek nézik, a húgom nevének említésére mégis megretten. De nem hibáztathatom ezért. A húgom ugyanis egy kicsit zakkant.

– Hívd fel Sierrát, és mondd meg neki, hogy Andy egyfolytában Ravent bámulta, amíg ott voltam vele, ezért azt akarom, hogy eltűnjön. Nyilván szeretné, hogy a legjobb barátnője anélkül járkálhasson az áruházában, hogy tárgyiasítanák és csorgatnák rá a nyálukat, vagy nem?

Dom szeme elsötétül a dühtől.

– Megsértette Ravent? – Összeszorítja a fogát, és elszántan bólint. – Máris intézem.

Figyelem, ahogy kimasírozik, és elnyomok egy mosolyt. Nemcsak én és a családom imádjuk Ravent, hanem mindenki, akivel csak kapcsolatba kerül. Nagyon szeretetre méltó, és ezt az egész világ látja, csak ő nem.

Kibámulok az ablakon. Tényleg nem tetszik, hogy védelem nélkül járkál. Mi történt volna, ha nem vagyok ott tegnap? Mi lett volna, ha az a rohadék Brad nem fogadja el a visszautasítást?

Fogom a telefonomat, és a képernyőre bámulok. Miközben felhívom azt az embert, akit annyira utálok, kénytelen vagyok lenyelni a büszkeségemet. Lehet, hogy seggfej, de akkor is ő a legjobb abban, amit csinál.

– Silas Sinclair – szól bele a telefonba.

Pusztán a hangjától megcsikordul a fogam.

– Itt Ares Windsor.

– Tudom. Van hívószámkijelzőm. Manapság minden telefonnak van.

Nagyon utálom ezt az embert.

– Kéne két újabb testőr. A legjobb embereidet akarom, de van egy kis nehezítés.

– Nehezítés? – kérdezi kíváncsian.

Megfeszül az állkapcsom, amint hirtelen magam előtt látom őt Ravennel. Ők ketten évekig se veled, se nélküled kapcsolatban voltak. Bárcsak lenne más, akitől ilyen szívességet kérhetek, de ez a barom tényleg a legeslegjobb ezen a területen.

– Azt akarom, hogy láthatatlanok legyenek. Úgy kell védelmezniük valakit, hogy az illető nem tudhat róla. Azt akarom, hogy minden fenyegetést elhárítsanak, mielőtt akár csak felmerülhetnének. Ide tartoznak az olyan férfiak, akik zaklatják, vagy akik nem fogadják el a visszautasítást. Nem érdekel, hogyan csinálják, de abban a pillanatban, hogy a lány egy kicsit is kényelmetlenül érzi magát, lépjenek közbe.

Sötéten felnevet azon a hihetetlenül irritáló hangján.

– Kinek van szüksége ilyen erős védelemre? A menyasszonyodnak? Hiszen őt már védi egy emberünk.

Felnézek a plafonra, és érthetetlen módon megborzongok.

– Raven Du Pontnak.

Silasnak egy pillanatra elakadt a szava.

– Ennyi mindent megtennél, hogy titokban megvédelmezd?

Behunyom a szemem, és mély lélegzetet veszek.

– Igen.

– Sokba fog kerülni.

– Ebben biztos voltam.

– Egy szívességbe. Bármikor beválthatom, és nem tagadhatod meg.

Kibaszott Silas Sinclair. Pontosan tudja, mennyit ér egy szívesség egy Windsortól.

– Bármit, csak ezt ne.

– Akkor azt hiszem, mást kell keresned, Windsor.

Bassza meg. A rohadék seggfej.

– Törődtél vele valaha is? – csattanok fel.

Érdes hangon felnevet.

– Igen, és még most is törődöm vele. A feleségemmel együtt úgy szeretjük Ravent, mint egy családtagot, és ez mindig is így lesz.

– És mégis ekkora árat kérsz a védelméért?

– Nem keverem a munkát a magánélettel.

– Micsoda baromság. Az egész cégedet azért alapítottad, hogy megtaláld a feleségedet.

Megint felnevet, én pedig még sosem éreztem ekkora késztetést, hogy behúzzak valakinek.

– Igen – ismeri el. – Alanna az egyetlen kivétel.

– Rendben – szűröm a fogam között. – Egyetlen szívesség. Azzal a feltétellel, hogy nem ártok vele senkinek, és nem ellenkezik az elveimmel.

– Megbeszéltük – mondja. – Raven sosem fog rájönni, hogy a legügyesebb és legkegyetlenebb embereim védelmezik éjjel-nappal. – Aztán a barom újra elneveti magát. – Csak hogy tudd, Raven titokban évek óta a védelmemet élvezi, mégpedig ingyen. Épp most fizettél hatalmas felárat azért, hogy senki ne hajthasson rá, ami engem sosem érdekelt. Szerintem kérdezd meg magadtól, hogy miért tetted.

Bontja a vonalat, én pedig majd felrobbanok. Kibaszott seggfej.