Az 5 szeretetnyelv – Mozaikcsaládok: Részekből egész
Author: Gary Chapman – Ron L. Neal
Date: 2020
Keywords: 613.865 613.89 159.922.1 316.472.4 316.356.2 316.37-058.854 316.37-058.864 (UDC/ETO)
Description: Gary Chapman a mozaikcsaládok szakértőjével, Ron L. Deallel közösen írt könyvében azokkal a különleges kihívásokkal foglalkozik, amelyekkel a mozaikcsaládok szembesülnek, gyakran készületlenül. A könyvben hasznos tanácsokat és útmutatást adnak olyan témákkal kapcsolatban, mint - hogyan működik a mozaikcsaládok sajátos belső dinamikája, és milyen érzékenységeket kell figyelembe venni ebben a komplex és bonyolult kapcsolatrendszerben, - hogyan erősíthetők a különböző típusú kapcsolatok a mozaikcsaládban, és milyen szerepet játszanak ebben a szeretetnyelvek, - milyen tapasztalatokat és érzelmeket
Publisher: Harmat Kiadó
Rights: © Minden jog fenntartva / All rights reserved

Harmat
Budapest, 2021

This book was first published in the United States by Northfield Publishing with the title

Building Love Together in Blended Families: The 5 Love Languages® and Becoming Stepfamily Smart,

© 2020 by Marriage and Family Life Consultants, Inc. and Ron L. Deal.

Translated by permission. All rights reserved.

Hungarian edition © Harmat Kiadó, 2021

All rights reserved. Minden jog fenntartva.

Fordította: Goddard Zsuzsanna

ISBN 978-963-288-618-3 (epub)

ISBN 978-963-288-619-0 (mobi)

E kiadvány a kiadó írásos engedélye nélkül sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, nem tárolható visszakereshető rendszerben, nem tehető közzé sem elektronikus, sem más formában.

Tartalom

A szerzőkről

Bevezető

1. A jó családi elegy hozzávalói

2. Az öt szeretetnyelv és a mozaikcsaládok

3. Szeretet- és lojalitáskonfliktusok a családban

4. A szeretetkapcsolat kiépítése a házasságban

5. A mostohaszülők szerepe

6. Testvérek, mostohatestvérek, rivalizálás

7. Nagyszülők, mostohanagyszülők és a középgeneráció

8. Amikor a szeretet ellenállásba ütközik

9. Az előttünk álló út

Utószó

Köszönetnyilvánítás

Jegyzetek

Gary:

Ezt a könyvet annak a sok-sok mozaikcsaládnak ajánlom, akiket éveken át kísérhettem útjukon.

Ron:

Feleségemnek, Nannek, kitartó támogatásáért és hűséges szeretetéért. Továbbá annak a több ezer mozaikcsaládnak, akik megosztották velem a történetüket.

A szerzőkről

Gary Chapman Az 5 szeretetnyelv című listavezető bestseller sorozat szerzője, a Marriage and Family Life Consultants rt. igazgatója. Világszerte tart előadásokat, és rendszeresen szerepel a médiában. Feleségével, Karolynnal Észak-Karolinában él. További információért keresse fel a 5lovelanguages.com weboldalt.

Ron L. Deal a mozaikcsaládok Amerika-szerte ismert és népszerű szakértője. A Smart Stepfamilies alapítója, a FamilyLife Blended igazgatója, a mozaikcsaládok életéről szóló számos videó és könyv – többek között a The Smart Stepfamily, a Laura Petherbridge-dzsel közösen írt The Smart Stepmom, a The Smart Stepdad, valamint a David Olsonnal közösen írt The Smart Stepfamily Marriage című könyvek szerzője. Ron okleveles pár- és családterapeuta, népszerű előadó, a FamilyLifeBlended podcast, valamint egy naponta jelentkező, egyperces rádióműsor vezetője. Írásai referenciaként szolgálnak, gyakran idéznek belőlük olyan neves sajtótermékek, mint a The New York Times, The Wall Street Journal és a USA Today. Feleségével Arkansas államban élnek, három fiuk van. A témával kapcsolatos anyagokért keresse fel a RonDeal.org weboldalt.

Bevezető

Az 5 szeretetnyelv című könyvem első fejezetének első története egy férfi küzdelmeiről szól, aki mellé egy repülőutamon sodort az élet. Háromszor nősült. Két kísérlete arra, hogy mozaikcsaládot alapítson, kudarcba fulladt. „Hihetetlen, hogy ez velem háromszor is megesett” – mondta, majd feltette a kérdést, amit gyakran szegeznek nekem: „Hogy lehet megőrizni a szeretetet a házasságban? Hogyan lehetséges, hogy egyeseknek sikerül?”

Talán szükségtelen hangsúlyoznom, hogy a mozaikcsaládok a maguk sajátos kihívásai közepette keresik a választ erre a kérdésre. Ezért fogtam össze Ron Deallel, hogy közösen írjuk meg ezt a könyvet. Tudjuk, hogy fenti utastársamhoz hasonlóan ön is tartós szeretetre vágyik a mozaikcsaládjában. No de hogyan érheti ezt el? Hogy lehet megtalálni, megerősíteni és megőrizni a szeretetet a mozaikcsaládban?

Könyvünk ötvözi az öt szeretetnyelvről szóló alapvető ismereteket azzal a bölcsességgel és tapasztalattal, amire Ron Deal a Smart Stepfamily könyvsorozat szerzőjeként és a mozaikcsaládok szakértőjeként tett szert. Nos, a helyzet úgy áll, hogy az öt szeretetnyelv másfajta alkalmazást igényel a mozaikcsaládokban. A vér szerinti családokban a családtagok természetes módon motiváltak a szeretetre, ám a mozaikcsaládokban ez nem magától értetődő. Könyvünkben bemutatjuk, hogyan alkalmazható az öt szeretetnyelv a kapcsolatokban, amikor a másik fél nem feltétlenül tart igényt a szeretetünkre, és nem is próbálja viszonozni a közeledésünket. Ilyenkor azt szoktuk mondani, hogy „ötvözzük bölcsességgel” a szeretetnyelvek használatát.

Talán most azt gondolja magában: „De Gary, én már ismerem a szeretetnyelveket.” Remek! Akkor bizonyára alkalmazza is őket a családjában. De lehet, hogy ön is úgy van vele, mint a válaszadók 70 százaléka, akik egy felmérésben azt mondták, hogy nem világos számukra, hogyan alkalmazható az öt szeretetnyelv a mozaikcsaládokban.1 Mivel ezeknek a családoknak más a belső dinamikája, a szeretetnyelvek alkalmazásához is más megközelítésre van szükség. A felmérés résztvevői ilyen kérdéseket tettek fel:

„Ha a mostohagyermekem szeretetnyelve a minőségi idő, mit tehetek, ha nem akar velem időt tölteni?”

„Hogyan kerülhető el a rivalizálás a mostohatestvérek között? A mostohafiam elsődleges szeretetnyelve az ajándékozás. Ha megajándékozom őt, a vér szerinti gyermekem úgy érezheti – még akkor is, ha nem az ajándékozás a szeretetnyelve –, hogy a másik gyereknek adtam valamit, miközben ő semmit sem kapott. Fokozhatja ez köztük a versengést?”

„A mostohaszülők általában éberen figyelnek a nevelt gyerekeik szükségleteire. Én is próbálom jól szeretni őket. De hogyan érhetjük el, hogy a gyerekek is tekintettel legyenek a mostohaszüleik igényeire?”

Könyvünkben a fentieken kívül megannyi más kérdést is megválaszolunk. Akár kiskorú, akár felnőtt gyermekei vannak, akár elvált, akár meghalt a társa, akár még csak fontolgatja a házasságot, akár régóta házas, örülünk, hogy ezt a könyvet választotta. Ha pedig nagyszülőként vagy rokonként veszi kézbe, hálásak vagyunk, hogy támogatást szeretne nyújtani a családjának. Lássunk hát hozzá!

– Gary Chapman

Talán nem szerénytelenség, ha azt állítjuk, hogy sejtjük, miért vette meg ezt a könyvet. A tökéletes elegyre vágyik. Nem, nem teáról vagy kávéról beszélünk. Nyilván azt szeretné, ha az otthona egészséges közeg lenne a családja minden tagja számára – olyan hely, ahol éppen a kellő mértékben keveredik egymással a közelség, a függetlenség és az állandóság, és ahol mindenki tudja, hogy számíthatnak egymásra. A boldogságnak és az örömnek, a bizalomnak és az érzelmi biztonságnak a megfelelő elegyére vágyik, amelyben a nevelés a gondoskodást éppúgy magában foglalja, mint az egészséges határokat, amelyek segítenek a gyerekeknek abban, hogy tisztelettudó, érett és felelősségteljes felnőttekké váljanak, akik törődnek másokkal, és előbbre viszik a világot. Röviden, összeszokott, szerető családra vágyik. Társával együtt arra szövetkeztek (vagy azért kezdett ismerkedni valakivel), hogy végül szeretetteli mozaikcsaládot hozzanak létre. Ezért vette kézbe ezt a könyvet is. Eltaláltuk – vagy legalább közel járunk az igazsághoz?

„Újra és újra szakadékba zuhanunk”

Jó családi elegyre vágyott Kate is, aki férjével, Chrisszel, valamint három vér szerinti és két mostohagyermekével élt egy háztartásban.2 Három éve voltak házasok, amikor hozzám fordultak. „Haladunk ugyan előre – mondta Kate –, de közben újra és újra szakadékba zuhanunk.” Három saját gyermeke – egy tizenhat éves fiú, valamint egy tizenhárom éves és egy kilencéves lány – velük élt, míg a férje két lánya – egy tizenhét és egy nyolcéves – a szokásos láthatási menetrendet követve minden második hétvégét az anyjánál töltötte.

„A tizenhárom éves lányom, Clara kissé szeszélyes – magyarázta Kate. – Próbálom kordában tartani, de folyton morog és panaszkodik. Megtanultam ezzel együtt élni, és többnyire megteszi, amit kérek tőle, de a férjem úgy érzi, hogy tiszteletlen vele szemben. Szerinte nem lenne szabad visszabeszélnie, és minden alkalommal, amikor ezt teszi, meg kellene büntetnünk. Ezzel küzdünk már egy ideje, és nem csak Clarával kapcsolatban. Ha a férjem gyerekei vetik el a sulykot, és rájuk szólok, azonnal a védelmébe veszi őket, mondván: »Miért fegyelmezed az én gyerekemet, ha a tiédre nem szólsz rá?«” A mozaikcsaládos létből adódó összetett családi dinamika sok ilyen és hasonló kihívást tartogat a szülők számára.

Meggyőződésünk, hogy az öt szeretetnyelv bölcs alkalmazása, valamint a mozaikcsaládok egészséges működésének megértése komoly segítséget jelent a nehézségek leküzdésében. Kate története jól tükrözi a kevésbé összeszokott mozaikcsaládokra jellemző dilemmákat: a szülők közti összhang hiánya aláássa a házasságot; viszonylag jelentéktelen nézeteltérések rövid idő alatt súlyos bizalmi válsággá nőnek; a vér szerinti szülők két tűz között találják magukat; a gyerekek lojalitáskonfliktust élnek át; a válás vagy a szülő halála okozta veszteség szüntelenül ott kísért a háttérben, beárnyékolva az alakulóban levő családi kapcsolatokat.

Chris, a férj úgy érzi, a mostohalánya tiszteletlenül viselkedik, és feltehetően attól tart, hogy a helyzet idővel csak romlani fog, ahogy a lány idősebb lesz. Kate a lánya és a férje között őrlődik. Mindkettejüket szereti, ezért csalódott és kétségbeesett. Megpróbál mindenki számára kielégítő megoldást találni, de úgy tűnik, bármit tesz, valaki mindig haragszik rá, és elégedetlen vele. Clara folyton vitatkozik vele, de ennél is jobban aggasztja Kate-et, hogy a családi konfliktus miatt a lánya úgy érzi, mindenki ellene fordult, és a mostohaapja elutasítja őt, ez pedig nem tesz jót a fejlődő önbizalmának. Közben mind Kate, mind Chris elégedetlenek a házasságukkal. Összességében tehát elmondható, hogy bár mindegyikük kissé másként látja a család helyzetét, egy dologban azért mégis egyetértenek: nem érzik magukat biztonságban, és nem érzik egymás szeretetét. Ha így folytatják, nem fognak jó családi elegyet alkotni.

A szeretet eltérő felfogása a mozaikcsaládban

De miért van ez így? Hiszen bizonyára szeretik egymást, nem igaz? Nos, igen, szeretik egymást – a maguk módján. A probléma egyik oka éppen ebben rejlik. A mozaikcsaládokban gyakran mást jelent a szeretet a gyerekeknek és a felnőtteknek, és abban is különböznek, hogy mennyire motiváltak a szeretet elmélyítésére.

Először is nézzük meg, hogy a szeretet különböző felfogása milyen hatással van a kapcsolatokra a mozaikcsaládokban. Az egyik lehetőség a szeretet meghatározására, ha megvizsgáljuk a szeretettel összefüggő kapcsolati és magatartási jellemzőket. Lehet, hogy egy gyerek szereti a mostohaszülőt, de ez nem feltétlenül jelenti azt, hogy ugyanúgy elfogadja a szülői tekintélyét, mint a vér szerinti szülőét. Lehet, hogy a mostohaszülő egyformán szereti valamennyi gyermekét, mégis nehezére esik, hogy megölelje a mostohagyermekét. Valószínű, hogy a szülő szereti az új házastársát, mégis előfordulhat, hogy nem akarja a gyermekei számára már korábban kötött biztosítási szerződésbe belefoglalni az ő nevét is. És lehet, hogy a mostohatestvérek nagyszerűen kijönnek egymással, és egy családhoz tartozónak tekintik egymást, mégsem akarják, hogy a mostohatestvéreik is rajta legyenek a nagymamával készített karácsonyi családi fotókon. Vagy előfordulhat, hogy a nagyszülők, akik egyformán szeretik az összes unokájukat, mégis szívesebben vigyáznak a vér szerinti unokáikra. Látható tehát, hogy az adott kapcsolat határozza meg a szeretet jelentését, és azt, hogy a szeretet miként fejeződik ki a családban – és ki mennyire érzi a többiek szeretetét.

Problémához vezet, ha a szeretet mást jelent a gyerekeknek, és mást a felnőtteknek – ezért okozott fejfájást Kate-nek, hogy a lánya „elutasította a mostohaapját”, a férje pedig „eltaszította magától Clarát”.

A gyerekek alapvetően tisztelik a mostohaszüleiket (ahogy az iskolában a tanáraikat is). Problémák akkor merülnek fel, amikor a vér szerinti vagy a mostohaszülő ennél többet kíván. Ugyancsak a szeretet eltérő értelmezései ütköznek egymással, amikor a vér szerinti szülő neheztel a házastársára, amiért nem ugyanúgy öleli meg a mostohagyerekeit, mint a sajátjait, vagy amikor a szülő megharagszik a mostohagyerekeire, amiért nem akartak a mostohatestvéreikkel együtt szerepelni a karácsonyi családi fotókon. Ezért fordul elő, hogy a mozaikcsaládok első évében a konfliktusok gyakorisága és mértéke gyakran sokkolóan hat az újdonsült házasokra. A házasságkötés előtt még úgy látták, hogy a gyerekeik izgatottan várják az esküvőt és azt, hogy végre egy családdá váljanak, a mézeshetek után azonban azt tapasztalják, hogy a gyerekeik lelkesedése elszállt. Kétségtelen, hogy néha a párok azt látják, amit látni akarnak (a gyerekeik egyetértését a házassági szándékukkal), máskor viszont a gyerekek valóban lelkesen várják, hogy a szüleik egybekeljenek. Ez azonban korántsem jelenti azt, hogy ugyanazt értik az „egy családdá válás” fogalmán, mint a szüleik. Amikor eljönnek a hétköznapok, és mindannyian egy fedél alatt élnek, szembetűnővé válnak a szeretet értelmezése közötti különbségek.

Bennfentesek és kívülállók

A szeretetet többnyire másképp értelmezik a vér szerinti család tagjai (a bennfentesek), mint a mostohacsalád tagjai (a kívülállók).

Kate pontosan tudja, mikor számít tiszteletlenségnek a lánya, Clara szarkazmusa. Ismeri a hangulatváltozásait, és tudja, mikor rejlik valami más is az éles hangneme mögött. Mindez a bennfentesek számára teljesen egyértelmű, és ami a legfontosabb, sosem kételkednek egymás szeretetében, még a legnagyobb csetepaték közepette sem. Chris helyzete azonban sokkal törékenyebb, hiszen ő kívülállóként van jelen mindebben. Még csak most tanulja értelmezni a mostohalánya jelzéseit, de Clara viselkedését tiszteletlennek érzi, és attól fél, hogy nem találják meg egymással a közös hangot. Attól is tart, hogy ha feszült a viszonyuk, az hatással lehet a többi kapcsolatra is a családban, például a mostohatestvérek kapcsolatára.

A szeretet eltérő felfogása gyakran sértődéshez, haraghoz és nehezteléshez vezet a családban. Ezek az érzelmek részben arra irányulnak, hogy a „vétkes” felismerje, hogy a szeretetnek milyen megnyilvánulására vágyik a megbántott családtag. Mégis szinte megjósolható, hogy ez a reakció nem éri el a célját – megszégyeníti a „szeretetlen” felet, és azt üzeni neki, hogy nem elég jó; a megbántott családtagot pedig önzőnek és éretlennek tünteti fel; feszültséget és konfliktust gerjeszt a családban; növeli az érzelmi távolságot a családtagok között. Amikor az egyik „bennfentes családtag” (például a vér szerinti szülő) a másik védelmére kel, további kapcsolati sérülésekre van kilátás.

Szeret, nem szeret?

A mozaikcsaládok tagjai eltérő mértékben motiváltak a szeretetre. Előfordul, hogy csupán a házaspár érzi fontosnak, hogy harmonikus családdá váljanak, miközben a gyerekeik azt sem bánják, ha ez sosem történik meg. Ezt a hozzáállást gyakran tapasztalják a tinédzsereket nevelő családok együttélésük korai időszakában. Ez az időszak jóval tovább tarthat azokban a „felnőtt” mozaikcsaládokban, ahol a házasságkötéskor a pár gyermekei már kirepültek otthonról. A felnőtt gyerekek nem igénylik, hogy szoros kapcsolatot építsenek ki a mostohaszülővel, még kevésbé tartanak igényt a szeretetükre. Sok esetben nem is tekintik magukat a mozaikcsaládhoz tartozónak, és a szüleik új társát nem tekintik mostohaszülőnek. Számos felnőttel beszéltünk, akiknek a szülei évekkel korábban újraházasodtak, bennük azonban még sohasem ötlött fel, hogy a szüleik házastársára másként gondoljanak, mint „anya/apa párjára”. A mostohaszülők számára, akik a felnőtt mostohagyerekeikkel is szeretnének kölcsönösen bizalmas kapcsolatot kialakítani, ez a tény fájdalmas lehet.

Később még részletesen lesz erről szó, itt azonban csupán megemlítjük, hogy a kapcsolatok iránti eltérő motiváltság megnehezíti a fiatalabb gyerekek nevelését. A jó szülő egyik alapvető jellemzője, hogy nem akarja mindenáron kivívni gyermeke tetszését. Ha a szülő gyermeke jóváhagyására vár, az a gyengeségéről árulkodik. A szülő ilyenkor elbizonytalanodik, holott határokat kellene szabnia. Ez a dinamika a mostohaszülőt is hátrányos helyzetbe hozza, különösen akkor, ha nyilvánvaló, hogy a gyermek közel sem olyan motivált a szeretetkapcsolat kialakítására, mint a mostohaszülő.

Mindezt tovább bonyolítja a veszteségérzet jelenléte a családban. A szülőknek szükségük van arra, hogy a családjuk összekovácsolódjon, és arra is szükségük van, hogy a gyerekeik is szükségét érezzék a családi összefonódásnak. Miért? Azért, mert a szülők helyre akarják állítani a gyerekeik számára mindazt, ami elveszett a válás, a szakítás vagy a házastárs halála miatt. Azt szeretnék, ha a gyerekeiket szerető és gondoskodó család venné körül. Ráadásul sok szülő bűntudatot érez amiatt, hogy gyermeke „csonka” családban él, még akkor is, ha ez a helyzet nem elsősorban az ő hibájukból állt elő. A szülők elszántan és kétségbeesetten vágynak arra, hogy mozaikcsaládjuk szeretetteljes családdá váljon.

A kérdés tehát az, hogy hogyan teremthetünk szerető otthont, ha a család tagjainak eltérő elképzelései vannak arról, hogy mit jelent a szeretet, és nem egyformán motiváltak a szeretetre. Ha olyan szerencsések vagyunk, hogy gyermekeink eléggé motiváltak a szeretet elmélyítésére, akkor a család összekovácsolása könnyebben megvalósítható vállalkozás lesz. Ha nincs ekkora szerencsénk, nehezebb feladat vár ránk. Akár így, akár úgy, ahhoz, hogy jó családi elegyet alkossunk, először is tisztában kell lennünk a szükséges hozzávalókkal.

A mozaikcsaládok óceánján

A mozaikcsaládok kapcsolati struktúrája eltér a vér szerinti családokétól, ezért fontos, hogy tisztában legyünk az alapvető különbségekkel. Jelentős különbség például az, hogy a vér szerinti szülő erősen kötődik a saját gyermekeihez, és ez a kötődés jóval megelőzi az új párjával való kapcsolatát. Ez a tény nagy hatással van a szülőre, a mostohaszülőre és a testvéri kapcsolatokra, és mindenre rányomja a bélyegét a gyászfolyamattól kezdve a pénzügyeken át a házastársak közötti bizalomig és a volt házastárssal (a másik szülővel) való kapcsolatig.

Ezért szoktam azt mondani (én, Ron), hogy a mozaikcsaládokat alkotó párok egészen más vizeken eveznek, mint azok, akik az első házasságukban élnek. A mozaikcsaládok óceánja hűvösebb (a „mozaik” kapcsolatok rendszerint kevésbé bensőségesek). Ezekben a családokban szinte mindenki komoly veszteségen ment keresztül, és a veszteségérzet mindig ott húzódik a felszín alatt. Ebben az óceánban több a cápa – volt házastársak, megosztott gyermekelhelyezés, az új családba való beilleszkedéssel járó stressz, hogy csak néhányat említsünk. Az óceán vize zavarosabb: a szerepek nem világosak, a szokások és a hagyományok bizonytalanok, a kapcsolatok nem egyértelműek. Ahhoz, hogy jól navigáljunk ezen az óceánon, figyelembe kell vennünk néhány alapelvet, amelyek megkönnyítik a szeretetkapcsolatok kialakítását a mozaikcsaládokban.

A szeretetkapcsolatok kialakításának elvei a mozaikcsaládokban

1. A mozaikcsaládokból kezdetben hiányzik a családi összetartozás érzése. A közösen megtett út vezethet odáig.

A mozaikcsaládok útja a közös identitás megtalálásán keresztül vezet. „Kik vagyunk mi egymás számára?” – ez az első kérdés, amit mindenki feltesz. A szülők gyakran túl hamar próbálnak választ találni rá. „Ebben a családban nincs »enyém« és »tied«. Mostantól egy család vagyunk. Ti mindannyian az én gyerekeim vagytok.” De mit is jelent ez valójában? Ugyanúgy igaz ez a felnőtt gyerekekre is, mint a fiatalabbakra? És vajon minden családtag szívesen fogadja a „mitudatot”, vagy inkább tolakodónak érzik?

A családi összetartozás érzése nem alakul ki magától. Törődést, közös igyekezetet és elszántságot igényel a családtagoktól. A mozaikcsalád nem kovácsolódik össze egyetlen nap leforgása alatt. Kezdetben csupán egy „bennfentesekből” és „kívülállókból” álló csoportot alkotnak, akik családi melegségre vágynak. Céljuk felé haladva kulcsfontosságú szerepe van a türelemnek.

2. A türelem fontos erény. Addig is, amíg haladunk a célunk felé, szeressünk nagyvonalúan.

Mivel a mozaikcsaládokban a felnőttek és a gyerekek, a bennfentesek és a kívülállók nem egyformán motiváltak a szeretetre, fontos, hogy a családtagoknak ne legyenek túlzott elvárásaik egymással szemben. Dőreség lenne azt hinni – ahogy sokan teszik –, hogy a gyerekek szeretni fogják a mostohaszülőt és a mostohatestvéreiket csak azért, mert az apjuk vagy az anyjuk szerelembe esett és újraházasodott. Ha az ön családjában ez mégis megtörtént, adjon hálát az égnek, és haladjon tovább ezen az úton. A valóság azonban az, hogy a családi kötődések kialakulása időigényes folyamat, és egyénenként változó, hogy mikor jönnek létre, és milyen szorossá válnak. Az elvárások csökkentése nem azonos a remény feladásával, inkább azt jelenti, hogy reálisan gondolkozunk a kötődések kialakulásáról, és türelmesen várunk.

Mivel egy átlagos mozaikcsaládnak általában öt–hét évre van szüksége ahhoz, hogy a család összeszokjon, és létrejöjjön a közös családi identitás,3 azt szoktam tanácsolni a családoknak (én, Ron), hogy a „lassú tűzön főzés” megközelítést válasszák a „turmixolás” helyett.4 A turmixgép éles késsel működik! A lassú tűzön készített étel összetevői lassan, a saját tempójukban puhulnak meg és keverednek össze egymással. Fontos, hogy megértsük ezt az alapelvet. Ahogy korábban is utaltunk rá, ha a szülők erőltetik a szeretetet, azzal megsértik a családtagok személyes határait. Ha lassú tűzön főzünk, nem szükséges a hozzávalókat fölaprítani vagy összetörni, anélkül is beleadják a maguk ízét az ételbe. Lassú tűzön a keményebb összetevők is megpuhulnak és összefőnek a többi hozzávalóval, míg végül mindenki számára élvezetes étel lesz belőlük. Részben ez „a lassú tűzön főzés” az, amit könyvünkben igyekszünk bemutatni. Ha a szeretet bölcsességgel párosul, a családtagok megtalálják az egymáshoz vezető utat. De ne feledjük, még akkor is, ha mindent jól csinálunk, órákra lehet szükség ahhoz, hogy lassú tűzön elkészüljön az étel, és évekre ahhoz, hogy a mozaikcsalád összekovácsolódjon.

Miközben arra várunk, hogy a hozzávalók fölmelegedjenek, megpuhuljanak és összekeveredjenek a többi alkotóelemmel, legyünk nagyvonalúak a szeretetben. Ez persze nem azt jelenti, hogy válogatás nélkül elárasztunk vele minden családtagot (a hozzávalók fokozatos adagolásáról egy későbbi fejezetben lesz szó). Azt sem jelenti, hogy minden igyekezetünkkel próbálunk közel kerülni azokhoz, akik elzárkóznak tőlünk. Sokkal inkább azt jelenti, hogy igyekszünk nagyvonalúan, kitartóan és áldozatkészen szeretni a családunk tagjait még akkor is, ha a viszonzás elmarad. Sokan, miközben arra várnak, hogy a másik fél is közeledjen hozzájuk, „fedezékbe vonulnak”. Ám ha mi is hideggé és távolságtartóvá válunk, nem valószínű, hogy a másik fél valaha is felmelegszik. Valakinek meg kell tennie az első lépést. Ha megvan bennünk a kellő motiváltság, akkor mi vagyunk erre a legalkalmasabbak.

3. Az elkötelezett, szeretetteljes párkapcsolat segíti elő leginkább a mozaikcsaládok integrációját.

Dr. David Olsonnal közösen végzett kutatásunk során arra a felismerésre jutottunk – ahogy azt a The Smart Stepfamily Marriage című könyvünkben ismertettük –, hogy a mozaikcsaládokban sajátos feltételei vannak a házassági kötődés megteremtésének. Miközben a mozaikcsaládban élő pároknak éppúgy szembe kell nézniük a kommunikáció, a pénzügyek vagy a konfliktuskezelés kérdéseivel, mint más házaspároknak, gyakran elkerüli a figyelmüket, hogy a mozaikcsaládok óceánján sok „cápa”, azaz külső veszély leselkedik rájuk. A neveléssel kapcsolatos dilemmák, a nehezen kezelhető exházastárs, a gyerekek és az új házastárs iránti lojalitás kiegyensúlyozásának nehézségei – mind-mind hatalmas darabokat téphetnek ki a házastársi szolidaritásból.

Miközben ez a családi dinamika önmagában is meglehetősen sok stresszel jár, a párokban ott van az újabb kapcsolati kudarctól és a veszteségtől való félelem is. A sors iróniája, hogy a félelem fokozza a kudarc lehetőségét. Saját kutatásaink is alátámasztják, hogy ha attól tartunk, hogy a házastársunk nem eléggé elkötelezett irántunk vagy a gyerekeink iránt, akkor óvatosabbak, gyanakvóbbak és bizalmatlanabbak leszünk vele szemben, ami önvédelemre késztet és közénk áll. Mindezt figyelembe véve megállapíthatjuk, hogy a mozaikcsaládban élő párokra általában több külső és belső stresszfaktor hat, mint más házaspárokra. Ahhoz, hogy jól szeressük egymást, meg kell tanulnunk házastársunk szeretetnyelvét, és tisztában kell lennünk azzal, hogy mi szükséges a mozaikcsalád jó működéséhez.

A szeretetteljes házasság a többi családtagot is szeretetre ösztönzi. Gondoljunk csak bele: családunk tagjai nem alkotnának egy családot, ha mi ketten a párunkkal nem szerettünk volna egymásba. Elkötelezett, boldog és tartós kapcsolat nélkül a gyerekek és a tágabb család tagjai nem éreznének indíttatást arra, hogy megpróbáljanak egy családdá válni. Mindenekelőtt a házaspár kapcsolata motiválja őket erre.

Számos tanulmány igazolja, hogy a mozaikcsaládokban a családtagok közötti kapcsolatok alakulása nagymértékben függ a házastársak közötti viszonytól. Még ha hosszú éveken át éltek is együtt mozaikcsaládban, ha a pár végül elválik, rendszerint a mostohatestvérek közötti kapcsolat is felbomlik, és a felnőtt gyerekek sokkal kevésbé érzik kötelességüknek a korosodó mostohaszülőről való gondoskodást.5 Házasságunk stabilitásától függ, hogy a többi családtag mennyire lesz nyitott és motivált a családi összetartozásra, de legalábbis arra, hogy elfogadható kapcsolatot alakítsanak ki egymással.

Itt szeretnénk megjegyezni – egy kutatásra alapozva, amely az élettársi kapcsolatokat vizsgálta –, hogy a házasságban élő pár az állandóság legfőbb biztosítéka a gyerekek és a tágabb rokonság számára. Az élettársi kapcsolat esetében ez nem áll fenn. Ugyan miért fogadnák a gyerekek és a rokonok a szívükbe a mostohaszülőt vagy a mostohatestvéreket, ha a szülő a kiskaput nyitva hagyva fenntartja a lehetőséget, hogy kilépjen abból a kapcsolatból, ami a család tagjait összehozta?

A mozaikcsalád tagjainak világos jövőképre van szükségük ahhoz, hogy motiváltak legyenek a családi összetartozásra. Az önök párkapcsolata az, ami ezt lehetővé teszi számukra.

4. A mozaikcsaládokban a szülőknek egy csapatként kell működniük, a maguk erősségeivel hozzájárulva a csapat sikeréhez.

A gyereknevelés sajátos kihívásokkal jár a mozaikcsaládokban, ami a szülőktől összehangolt együttműködést igényel. A legtöbb mozaikcsaládhoz két szülői tábor tartozik: az egyik a szülő és a mostohaszülő, akik egy fedél alatt élnek, a másikba a külön élő vér szerinti szülőtársak tartoznak. Fontos, hogy a gyermeknevelésben részt vevő összes fél egy teamhez tartozónak tekintse magát, és csapattársakként működjenek együtt. Mindegyik félnek el kell fogadnia a többiek részvételét még akkor is, ha nem kedvelik egymást. A gyerekek érdekét szem előtt tartva meg kell találniuk az együttműködés módját. Sokak számára nagy kihívást jelent, hogy partnerként tekintsenek a gyereknevelésben részt vevő minden egyes csapattagra. A gyerekek azonban ennek számos előnyét élvezhetik, például biztonságosabb környezetet, világos határokat vagy azt, hogy nem kell a két tábor közötti küzdelemben őrlődniük – hogy csak néhányat említsünk a sok közül.

A mostohaszülők sokat tehetnek a csapatmunka sikeréért, ha elfogadják, hogy a „bennfentes” vér szerinti szülő olyan tekintéllyel szabhat határokat, amivel a „kívülálló” mostohaszülő nem rendelkezik. Másrészt azonban néha éppen a mostohaszülő az, aki érzelmileg elfogulatlanabb szereplőként olyan kérdéseket tehet fel, vagy olyan támaszt nyújthat a gyermeknek, amire a vér szerinti szülő kevésbé lenne képes. Minden nevelői szerepnek megvan a maga előnye és hátránya. Az a fontos, hogy tudatában legyünk csapattársaink erősségeinek, és átengedjük nekik a gyeplőt, amikor ők alkalmasabbak a helyzet kezelésére.

5. A veszteség megnehezíti a kötődés és a szeretet kialakulását, ezért fontos, hogy hangsúlyt helyezzünk a gyászmunkára.

A mozaikcsaládok veszteségekből születnek, amelyeket idővel meg kell gyászolniuk. Mivel nem mindenki élte át ugyanazt a veszteséget, a családtagoknak meg kell tanulniuk közösen is gyászolni. De még ha hasonló veszteséget éltek is át (pl. válás miatt), akkor is meglehet, hogy másképp hatott rájuk érzelmileg (traumatikus vagy közös megegyezésen alapuló válás). Bármelyik esetről legyen is szó, a veszteség érzése és a vele járó gyász még hosszú ideig elkíséri a családtagokat. Az új házasság nem vet véget a szomorúságnak és a fájdalomnak, és korántsem jelenti a veszteséggel járó belső átrendeződés lezárulását. Például azok a gyerekek, akik szüleik válása előtt még biztonságosnak és kiszámíthatónak tartották az életet, a veszteség hatására ráébrednek arra, hogy néha váratlanul rossz dolgok történnek. Mindez pedig megnehezíti az új családtagokhoz való kötődést. Azok a gyerekek, akik végignézték, ahogy a szüleik eltávolodtak egymástól, többé nem hisznek a szeretet tartósságában, vagy abban, hogy az új család egyben marad.

Mivel a mozaikcsaládokban a gyász és a veszteség szüntelenül jelen van a napi kapcsolatok felszíne mögött, fontos, hogy mind a vér szerinti, mind a mostohaszülők őszintén beszéljenek a saját gyászfolyamatukról. A szülőknek arra is oda kell figyelniük, hogy elismerjék gyermekük fájdalmát („Ma nagyon hiányzik neked anyu, ugye?”), és részt vegyenek a gyermek gyászában az ünnepek és a különleges alkalmak idején és a mérföldkőnek számító pillanatokban („Tudom, hogy nagyon nehéz anyukád nélkül ünnepelni a karácsonyt”). Ez óriási jelentőséggel bír a gyermek érzelmi biztonsága és a családi kötelékek megerősítése szempontjából. A gyászmunkát nem lehet megspórolni. A fájdalom megosztása elviselhetőbbé teszi a gyászt.

6. Ne adjuk fel túl hamar!

Ha mozaikcsaládunk valamelyik tagját nem érezzük barátságosnak vagy biztonságosnak, tegyük meg, ami tőlünk telik, hogy változtassunk a helyzeten. De addig se zárkózzunk el tőle, és ne essünk abba a hibába, hogy figyelmen kívül hagyjuk a jó dolgokat. Értékeljünk mindent, ami jól működik. Lehet, hogy nincs belőle sok, de ne engedjük, hogy a nehézségek feledtessék velünk az örömöket.

Megfigyeltük, hogy a mozaikcsaládokban a legtöbb válás még jóval azelőtt történik, hogy a párok pozitív tapasztalatokat szerezhettek volna. Túl korán feladják. Lehet, hogy most épp nem vagyunk kibékülve valamivel – vagy sok mindennel – a családban, de ne fordítsunk hátat mindennek. A mozaikcsaládos házaspárok körében 10–25 százalékkal nagyobb a válások aránya, mint az első házasságokban.6 De nem kellene, hogy így legyen. Meggyőződésünk, hogy ha a mozaikcsaládok megtanulnak a szeretet nyelvén kommunikálni, akkor képesek jól működő családot létrehozni, amelyben a felnőttek és a gyerekek is jól érzik magukat, és képesek megszakítani a válások generációkon átívelő sorát. Amikor úgy érezzük, hogy az otthonunkban összecsapnak a hullámok a fejünk fölött, ez a remény lebegjen a szemünk előtt. Igyekezzünk tanulni és fejlődni. Hozzunk egy kicsivel több áldozatot, és tartsunk ki a szeretet mellett. Az állhatatosságnak meglesz a jutalma.

7. Ahhoz, hogy jól szeressünk, félre kell söpörnünk a bűntudatot, és rá kell találnunk a szeretet forrására.

Úgy tűnik, a mozaikcsaládok és a bűntudat kéz a kézben járnak. Bűntudatot okozhat a házasságtörés, a válás által a gyerekeknek okozott fájdalom, vagy az elhagyott félnek az az érzése, hogy megelőzhette volna a kapcsolat megromlását.

A megváltoztathatatlan múlt miatt érzett szégyen vagy bűntudat egyesekre bénítóan hat, különösen akkor, ha a környezetük, például a vallási közösségük elítéli őket. Ha nem vehetnek részt az úrvacsorában vagy a közösségi szolgálatban a válásuk miatt, annak az az üzenete számukra, hogy a környezetük romlottnak és érdemtelennek tekinti őket. Ilyenkor az lehet a benyomásuk, hogy még Isten is három lépés távolságot tart tőlük. Ha valaki spirituálisan szennyesnek vagy megvetendőnek érzi magát, az nyomasztó teherként nehezedik rá, és a kapcsolatait is megterheli. Fontos, hogy a közösség Isten szeretetét és megbocsátását közvetítse számukra.

Egy alkalommal egy fiatalember fordult hozzám (Ronhoz). Elmesélte, hogy a szülei házassága egy szerelmi viszonyból született, amely mindkettejük első házasságát felborította. Először is arra volt kíváncsi, hogy vajon az egyház szemében a szülei házassága legitimnek számít-e. Azután pedig azt a kétségét osztotta meg, hogy ő, mint ennek a házasságnak a gyümölcse, talán elfogadhatatlan Isten szemében. Szíven ütöttek a kétségei. Megnyugtattam, hogy Isten elfogadja őt, és nem tekint rá úgy, mintha szennyes vagy értéktelen lenne. Elmondtam neki, hogy Isten a szeretet forrása, és őt is szabaddá teszi a szeretetre.

A mozaikcsaládban hosszú és gyakran kihívásokkal teli út vezet a család összekovácsolódásáig. Ám ha állhatatosak vagyunk, és megszívleljük a fenti alapelveket, célba érünk. Mindezek után vizsgáljuk meg, hogyan alkalmazható az öt szeretetnyelv a mozaikcsaládban.

ÖNÉ A SZÓ

Sorolja fel mozaikcsaládjának minden tagját. Ne feledkezzen meg a tágabb család fontos tagjairól, a nagyszülőkről, illetve az önökkel nem egy háztartásban élő vér szerinti szülőkről sem. Mennyire motiváltak az egyes családtagok a szeretetre? Miben különbözik egymástól a szeretetről alkotott felfogásuk? Beszélgessenek arról, hogy a szeretet helyes gyakorlásának hét elve közül melyek azok, amelyeket már eddig is követtek, és melyek azok, amelyekben még fejlődésre van szükségük.

Kiadja a Harmat Kiadó

1113 Budapest, Karolina út 62.

Telefon/fax: (1) 466 9896

E-mail: harmat@harmat.hu

Internet: www.harmat.hu

Borító és tördelés: Lente István

Felelős szerkesztő: Lehoczky Tünde

Műszaki vezető: Bernhardt Péter

Felelős kiadó: Herjeczki Kornél

Elektronikus változat: Rozbora Bence

Felhasznált betűtípusok

Bona Nova SC – SIL Open Font License

Noto Sans Symbols 2 – SIL Open Font License

PT Serif – SIL Open Font License

Roboto – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License