TE NEM LEHETSZ AUTISTA…

Könyv Guru

Budapest, 2023

TARTALOMJEGYZÉK

BEVEZETŐ

TÖMEG

HUMOR

KOMMUNIKÁCIÓ

ÉTKEZÉS

TÁRSASÁG

ÉRZÉSEK

ÜZENETEK

TELEFON

MŰVÉSZETEK

SZÁMÍTÓGÉP

HOBBI

UTAZÁS

KÉPZÉSEK

PÖRGÉS

MUNKA

TANULÁS

BABONA

KOORDINÁCIÓ

ISKOLA

HINTA

STRESSZ

ALVÁS

ÁLLATOK

SZÁMOLÁS

SZEMEK

ÉRZÉKELÉS

SPORT

VESZÉLY

GYŰJTÖGETÉS

SZÜLINAP

COVID

MEGOLDÁSAIM

ROSSZ NAPOK

KEZEK

HANG

CSAJOS DOLGOK

ZENE

ELVÁRÁSOK

BARÁTOK

TÜRELEM

FILMEK

KÖZÖSSÉGI MÉDIA

BÜNTETÉS

KONFLIKTUSOK

ŐSZINTESÉG

BUNKER

MEMÓRIA

8

#hatásszünet

VÉGE

KÖSZÖNÖM EZT A KÖNYVET:

FIGYELMEZTETÉS!

A könyvben leírtak nem helyettesítik a diagnózist. Amennyiben olvasás közben részben vagy egészben magadra ismertél, és szeretnéd tudni, hogy érintett vagy-e, fordulj szakemberhez a diagnózis felállítása érdekében.

AJÁNLOM EZT A KÖNYVET AZOKNAK:

… akik szeretnének egy kicsit többet megtudni erről a fura világról;

… akik az autizmust úgy képzelik el, mint egy teljes értelmi fogyatékosságot;

… akik azt hiszik, hogy az autisták földönkívüli lények;

… akik 100 százalékig biztosak abban, hogy felismernének egy autizmus-spektrumzavarral élő embert;

… a kamaszkori barátomnak, akivel bár évtizedek óta nem beszélünk, akkor is tudom, hogy a barátom marad, mert mi ilyenek vagyunk;

… akikkel eddigi életem folyamán találkoztam – közeli vagy távolabbi ismerőseimnek –, és nem értették a viselkedésem;

… azoknak a tanítóimnak, akik felkaroltak és megtettek mindent azért, hogy könnyebb legyen túlélni az iskolás éveimet;

… azoknak a tanáraimnak, akik akadályokat gördítettek elém azért, hogy hátha – megismerve ezt a furcsa világot – kevesebb hozzám hasonló diák életét nehezítik majd meg;

… és persze végül, de nem utolsósorban a páromnak, remélve, hogy ez lesz élete első könyve, amit önszántából elolvas majd az elejétől a végéig. J

BEVEZETŐ

Számomra legtöbbször túl bonyolult a világ. Sokszor nem értem az embereket. Többek között azért sem, mert általában csak legyintenek és kinevetnek, mikor elmondom nekik, hogy autista vagyok. A legtöbbször azzal a válasszal találkozom, hogy:

Ilyenkor elgondolkozom, és megnyugszom. Valóban nem lehetek autista, mert…

Nem lehetsz autista, mert szoktál tömegben lenni. Ilyenkor elgondolkozom, és megnyugszom. Valóban nem lehetek autista, mert:

… nem ritka, hogy valaki nem szereti a tömeget. Az nem hiszem, hogy számít, hogy nekem már három ember is tömeget jelent.

… 2 x 45 percet plusz a hosszabbítást is képes voltam végigvárni egy-egy nézőkkel teli mérkőzésen, szorosan emberek között, mert annyira szerettem a focit. Az nem hiszem, hogy számít, hogy ezután két napig szenvedtem, és nem akartam embereket látni, még a barátaimmal sem voltam hajlandó találkozni.

… a tömegben való úszással sem volt nagy problémám, soha nem kellett kihúzni a vízből. Az nem hiszem, hogy számít, hogy azért nem, mert mindig kiúsztam a pálya szélére (ahol általában egy lélek sem volt), és ott úsztam végig a távokat.

… koncertekre is rendszeresen jártam. Az nem hiszem, hogy számít, hogy egyik alkalommal sem volt úgy, hogy ne ittam volna alkoholt.

… bevásárlóközpontokban is jártam. Az nem hiszem, hogy számít, hogy háromévente egyszer, amikor máshol már nagyon nem tudtam beszerezni valamit, ami akkor éppen nagyon-nagyon kellett.

Nem lehetsz autista, mert tudsz nevetni a vicceken. Ilyenkor elgondolkozom, és megnyugszom. Valóban nem lehetek autista, mert:

… szoktam nevetni a vicceken. Az nem hiszem, hogy számít, hogy legtöbbször olyanokon, amiken a többi ember nem.

… szoktam nagyon nevetni a vicceken. Az nem hiszem, hogy számít, hogy ilyenkor általában nem a vicceken, hanem az emberek nevetésén nevetek.

… sőőőt… szoktam sírva is nevetni a vicceken. Az nem hiszem, hogy számít, hogy ilyenkor a végén ténylegesen sírásba torkollik a nevetés, mert összekeverednek az érzelmeim.

… tudok vicces lenni. Az nem hiszem, hogy számít, hogy általában nem értem miért nevetnek a többiek bizonyos mondataimon: például ha bezárom a hűtőajtót a „Megehetem?” kérdésre adott „Nem” válasz esetén.

… tudom, hogy pocsék humorérzékem van, ezért csak mások által mesélt vicceket mesélek. Az nem hiszem, hogy számít, hogy ezeket soha nem sikerül úgy elmondanom, hogy mások is megértsék a poént.

… mással is előfordul, hogy nem érti a viccet. Az nem hiszem, hogy számít, hogy én akkor biztosan nem – bármennyire is az –, ha valaki komoly arccal mond valamit.

Nem lehetsz autista, mert úgy kommunikálsz az emberekkel, mint bárki más. Ilyenkor elgondolkozom, és megnyugszom. Valóban nem lehetek autista, mert:

… tudok válaszolni a „Hogy vagy?” kérdésre. Az nem hiszem, hogy számít, hogy nem tudom, pontosan miért teszik fel ezt a kérdést, mit jelent, és hogy kell rá illedelmesen válaszolni.

… mindig meg szoktam kérdezni a közeli ismerőseimtől, hogy hogy vannak, mert úgy illik. Az nem hiszem, hogy számít, hogy a kapott információkkal már nem nagyon tudok mit kezdeni.

… ki tudom fejezni magam. Az nem hiszem, hogy számít, hogy szinte mindig félreértik az emberek, hogy mit szeretnék valójában.

… koncentrált helyzetekben megértem, amit az emberek mondanak. Az nem hiszem, hogy számít, hogy ilyenkor legtöbbször feliratként jelennek meg a szemem előtt a kimondott szavak, és így tudom megérteni, miről is van szó.

… meg tudok hallgatni olyat is, amit egyébként nem szeretnék. Az nem hiszem, hogy számít, hogy ilyenkor muszáj valamivel elfoglalnom magam közben – gyerekként cigánykerekeztem, felnőttként hintázok, vagy piszkálok valamit –, hogy megnyugtassam magam.

… tudok kérdezni. Az nem hiszem, hogy számít, hogy csak azzal a témával kapcsolatban, ami nagyon érdekel.

… írásban jól kommunikálok. Az nem hiszem, hogy számít, hogy tényleg csak írásban.

… nem monoton a hanghordozásom. Az nem hiszem, hogy számít, hogy az emberek – főleg az ismeretlenek – rendszerint félreértik a hangsúlyozásomat.

… szinte soha nem szoktam kiabálni. Az nem hiszem, hogy számít, hogy azért nem, mert elviselhetetlen számomra a megszokottól már egy picit is hangosabb beszédhang.

… használom a nonverbális kommunikációs eszközöket (például mimika, gesztusok). Az nem hiszem, hogy számít, hogy sokszor rosszul.

… még akár a Parlament előtt is képes lennék beszélni arról a dologról, ami mindennél jobban érdekel. Az nem hiszem, hogy számít, hogy bemutatkozni még öt idegen ember előtt is nehezemre esik.

… pár óra alatt megírtam ezt a könyvet. Az nem hiszem, hogy számít, hogy olykor még két sor megfogalmazása is órákba telik.

… semmi furcsa nincs abban, hogy szó szerint értem, amit mondanak. Az nem hiszem, hogy számít, hogy annyira, hogy amikor gyerekkoromban az orvos azt mondta, hogy ne beszéljek sokat a mandulaműtét után, akkor napokig (amíg fájt a seb) egy szót sem szóltam, és csak írásban kommunikáltam mindenkivel, nehogy baj legyen belőle.

Nem lehetsz autista, mert úgy tűnik, hogy úgy eszel, ahogy a többi ember. Ilyenkor elgondolkozom, és megnyugszom. Valóban nem lehetek autista, mert:

… úgy tűnik, a többiek úgy étkeznek, ahogy én. Az nem hiszem, hogy számít, hogy gyerekkoromban például mindig kiettem a kenyér közepét, a többit pedig meghagytam, a tejbegríznél szigeteket készítek még a mai napig is, és a dinnyeevésnél pedig alagutakat vágok a gyümölcsbe.

… más is szereti a sonkás melegszendvicset narancslével. Az nem hiszem, hogy számít, hogy a sonkás melegszendvicset csak narancslével tudom megenni, és ha nincs az egyik vagy a másik, akkor elképzelhetetlennek tartom, hogy elkezdjem csak az egyiket enni, ilyenkor inkább mást eszem.

… szerettem a pizzát. Az nem hiszem, hogy számít, hogy gyerekkoromban csak és kizárólag akkor ettem meg, ha a Miniszter félrelép című film ment a tévében, semmikor máskor, mert először akkor rendeltünk házhoz, amikor az ment a tévében.

… szoktam csokit is enni. Az nem hiszem, hogy számít, hogy ha egyszer csokit eszek, akkor utána hetekig mindennap csokit kell ennem, amíg egyszer annyira besokallok tőle, hogy utána hónapokig rá sem bírok nézni.

… mindenki meg tudja különböztetni az ízeket. Az nem hiszem, hogy számít, hogy annyira válogatós vagyok, hogy ha kicsit is más összetevőkből áll a kedvenc ételem, akkor már nem is eszem meg.

… mindenkinek előfordul, hogy fáj a hasa étkezések után. Az nem hiszem, hogy számít, hogy nekem bizonyos ételek után mindig fáj, mert érzékeny vagyok több összetevőre is (például glutén, kazein, laktóz).

… mindenki szeret jókat enni. Az nem hiszem, hogy számít, hogy én az étkezések végét várom, mert az a legjobb része, ugyanis mindig a legfinomabb falatot hagyom utoljára.

… mindenkinek vannak kedvenc ételei. Az nem hiszem, hogy számít, hogy ha valamire „rákattanok”, akkor képes vagyok napokig (sőt hetekig), napjában többször is ugyanazt enni.