Szerelem, Santa Barbara

Paál Viktória

2021

Publio Kiadó

www.publio.hu

Minden jog fenntartva!

Szerkesztő: Tallér Edina

Korrektúra: Szél Ildikó

Prológus

A négyéves Sarah és családja, Betti és Dave Ronson akkor ismerte meg a barátság fogalmát, amikor a szomszédjukba új lakók költöztek. A Santos-házaspár ugyanolyan korúnak tűnt első látásra, mint Sarah szülei. Toni, aki kubai származású volt, és Rose két gyerekükkel költöztek Santa Barbarába Bostonból, mert a férfi cége áthelyezte őt a kaliforniai telephelyére a spanyol nyelvtudása miatt. Sarah szülei nem is kívánhattak volna többet, ha az ideális szomszéd képét nekik kellett volna megtervezni, amikor ebbe a házba költöztek két évvel korábban. Hiszen az érkezésükkel Sarah kapott egy vele egykorú barátnőt Olivia képében, és egy két évvel idősebb fiút, Dominic-ot, akit ezentúl ketten bosszanthattak kényükre-kedvükre. Nagyon üdítő változás volt ez az utca életében a korábban ott lakó idős házaspárhoz képest. Élet költözött a környékre.

A két házaspár nagyon gyorsan szoros barátságot kötött egymással. A gyerekek együtt nőttek fel, ha pedig szükség volt rá, a szülők segítettek egymásnak a gyerekfelügyeletben is. Az első év után már közösen tervezték a családi nyaralásokat, és együtt is indultak útnak a legkülönbözőbb helyek felfedezésére. Olyan is volt, amikor csak az egyik pár kapta a kimenőt, míg a másik pár vigyázott az épp soros gyerekre. A két lány legfőbb szórakozása az volt, hogyan hozzák ki Dominic-ot a sodrából.

A fiú sok bosszankodásának ellenére is imádta a húgát, és nagyon megkedvelte Sarah-t is az idő

múlásával.

Dominic tizennegyedik születésnapjára kapott egy komoly fényképezőgépet a szüleitől. Ettől kezdve minden családi összejövetelkor, ünnepnél, nyaralásnál őt kérték meg, hogy legyen a fényképész, és ő ezt készségesen vállalta. Valami különleges kötelék volt közte és a gépe között. A középiskolában, ahova mindegyikük járt, szintén sikeres volt. A fényképészet iránt tanúsított szenvedélye nem gátolta meg abban, hogy jól teljesítsen a sport területén is. A kosárcsapat meghatározó tagjaként egymás után nyerte a bajnokságokat. Mindezek mellett a tanulmányaira sem lehetett panasz. Mint ahogy a lányok érdeklődése sem gátolta meg a többi tevékenységében. És ebben egyáltalán nem volt hiány, mivel nagyon jól nézett ki, és népszerű is volt. De a lányok jöttek-mentek, fél évnél tovább egy barátnőt sem tartott meg.

Ezt az idillikus helyzetet egy hirtelen tragédia árnyékolta be. A Santos-szülők Valentin-napi romantikus vacsorája tragédiába torkollott. Az egyik kereszteződésben hazafelé nem adták meg nekik az elsőbbséget, nagy sebességgel beléjük hajtott egy másik autós, aki elaludt a volánnál munkából hazafelé tartva. Rose-t egyből elvesztették, Tonit tudták stabilizálni annyira, hogy bevigyék a kórházba, de az éjszaka folyamán teljesen összeomlott a szervezete, és reggelre ő is elment.

A gyerekek mellett Ronsonék is teljesen összetörtek, nem értették, hogy ez miért velük történik.

Dominic éppen az egyetemi felvételi előtt állt, Oliviának pedig még hátravolt a középiskolai éveinek a fele. A jóbaráti viszony miatt a Santos-család a Ronson-családra hagyta a gyámságot. Már korábban megegyeztek egymással, ha akármelyikükkel történne valami, vállalják egymás gyerekeinek gyámságát, mivel egyiküknek sem voltak közeli hozzátartozói. Remélve persze, hogy erre sosem lesz szükség.

A balesetet követően a gyerekek Sarah-éknál próbálták feldolgozni a történteket. Néhány hónapra beköltöztek hozzájuk, de az érettségi után Dominic eldöntötte, hogy visszaköltöznek az ő

házukba, mondván, ő már elég idős ahhoz, hogy egyedül fenn tudja tartani a házat azzal a segítséggel, amit a szüleik hagytak rájuk. Megegyeztek ugyan, hogy minden vacsorára és hétvégente megjelennek a Ronson-családnál, de Dave és Betti nem tehetett mást, vissza kellett engedniük őket a családi házukba. Dominic-ot minta kicserélték volna, a korábbi társaságkedvelő srác pillanatok alatt

visszahúzódott a reflektorfényből. Eljárt ugyan edzésekre, meccsekre, órákra, de ezen kívül nem csinált semmit, csak a fényképezésnek élt. Pár nagyon jó barátján kívül nem válaszolt senki telefonjára.

Valahogy sikerült leérettségiznie, de a sportolói ösztöndíjat lemondva nem ment egyetemre, helyette elkezdett dolgozni, és beiratkozott egy fényképész tanfolyamra. Munkát vállalt egy helyi fotósművész stúdiójában, ahol a gyakorlat mellett legalább a megélhetés miatt sem kellett aggódnia.

Nem szerette volna túl hamar felélni a szüleiktől örökölt pénzt.

A szülők idén nagy durranást szerettek volna ajándékozni Dominic tizennyolcadik születésnapjára. Így már korábban kibéreltek egy nagy nyaralót Cancún-ban, aminek saját partszakasza volt a két család részére. A Santos-szülők halála után közösen úgy döntöttek, hogy nem hagyják veszni ezt a lehetőséget, biztos, hogy ők is így akarták volna. A körülményekhez képest nagyon jól érezték magukat, Dave és Betti igyekezett minden tőlük telhetőt megtenni, hogy jó programokat szervezzenek és megpróbálják elvonni a gyerekek figyelmét a szüleik hiányáról. Sarah esténként a parton feküdt és a csillagokat bámulta a ház előtti partszakaszon, miután a szülei felmentek aludni. Egyik este, mikor Olivia már szintén bement lefeküdni, Dominic még kint maradt vele a parton. Hülyéskedtek, beszélgettek korábbi emlékeikről, az előző nyaralásaikról. Sarah is mindenben igyekezett laza, könnyed hangot megütni a barátaival, hogy elfelejthessék fájdalmukat egy időre. Akkor, ott, a parton Dom megnyílt előtte minden benne kavargó érzéséről a szülei kapcsán, és csak fogták egymás kezét. Dominic-ban felötlött az érzés, hogy mennyire szereti ő ezt a lányt. Ilyet még senkivel kapcsolatban nem érzett korábban. Ez meglepően megnyugtató volt számára. Fiatal kora ellenére volt már egy-két lánnyal, még ha egyik sem volt komoly, de Sarah nyomába egyik sem tudott felérni. Mersze viszont nem volt, hogy veszélyeztesse ezt a számára fontos barátságot, ami kettejük között alakult ki, azzal, hogy rányomulna a lányra.

Első fejezet

Tíz évvel később…

Dominic éppen visszaért New York-i bérelt lakásába egy hosszú és nehéz nap után. Felkérték, hogy legyen az egyik női magazin nyári számának fotósa. Ilyen esetben az összes képet, ami bekerül a magazinba az adott hónapban, neki kellett elkészítenie. Évente több ilyen felkérés is érkezett hozzá, ami mindig megtisztelő volt számára, de ez legalább két hét megállás nélküli munkát is jelentett. Sikerült elérnie az álmát, sikeres fotós lett, a divatvilágban nincs olyan magazinszerkesztő

vagy divatház vezetője, aki ne ismerné az ő munkáit. Az elsőként Santa Barbarában beindított fotóstúdiója mellett, ahol állandó jelleggel dolgozott, mikor otthon tartózkodott, nagyon gyakran voltak felkérései a világ minden tájáról divatfotózásokra is, hogy a világ legszebb modelljeit vagy akár tájait örökítse meg. Mivel ő maga is úgy nézett ki, mint egy plakátról szabadult szívtipró, a modellek is imádtak vele dolgozni. Fiatal kora ellenére szinte nem volt olyan név a szakmában, akivel ne dolgozott volna együtt legalább egyszer. Ugyanakkor a kis üzletében megmaradt a régi szerény mivoltában. Bárkit fogadott, és ugyanazon a kisvárosi áron dolgozott, amin mindig is, annak ellenére, hogy nem is lenne szüksége kiegészítésre a nagy divatcégektől leakasztott bevételen kívül. Igaz, hogy megválogatta a kliensei számát, nem szerette volna, ha minden napja, amit otthon tölt, a stúdióban telne. Olyankor sokat kirándult és sok természetfotót készített, az volt az igazi kikapcsolódás számára.

Kinézve a bérelt lakása ablakán, látta, hogy az eső csak nem akar elvonulni New York felett, már harmadik napja esett. Az alkonyodó fényben látta még, hogy se eleje, se vége nincsen a szürke felhőszőnyegeknek. Hiányzott neki már a napos Santa Barbara. Egy mélyet sóhajtott és elfordult az ablaktól, fontolóra kellett vennie a lehetőségeit az estére. Aznap is már hétkor kezdtek, és nem mindegyik modell volt könnyen kezelhető már néhány órás pózolás után sem, nem beszélve a tizedik órához közeledve. Remélte, hogy egy meleg zuhany segíteni fog a feszült izmait ellazítani, és hogy addig kitalálja, melyik lehetőséget válassza: beüljön néhány kollégájával pár italra egy bárba, vagy hívja el Johannát egy vacsorára. Vagy kombinálja a kettőt: menjen el a kollégákkal, és utána hívja csak át a lányt. Amikor New York-ban tartózkodott, akkor találkozgatott a gyönyörű

asszisztenslánnyal, akit az egyik forgatáson ismert meg. Természetesen ő is többet szeretett volna a férfiből, de Dom-nak esze ágában sem volt New York-ba költözni, illetve távkapcsolatot sem szeretett volna létesíteni egyetlen lánnyal sem.

Már régóta nem beszélt a húgával, ezért leheveredett az ágyra és tárcsázta. Ő nem vette fel, így Sarah-t próbálta elérni.

– Hogy vagy, Sarah-Marah?

– Dom, mi újság? Már régóta nem láttalak!

– Csak nem hiányzok már? – viccelődött Dom.

– Ugyan már! Hogy hiányoznál? – nevettek mindketten. – Na és, mi a helyzet nagy New York-ban?

Meghódítottál már minden szívet ezúttal is?

– Csak a szokásos, New York a lábaim előtt hever. – Szerették egymást húzni, bár Sarah tudta, hogy ez nem áll messze az igazságtól. – Amúgy itt minden rendben, ma elég húzós napom volt, nagyon elfáradtam, már alig várom a pénteket, hogy mehessek haza. Akkorra végzünk a fotózással. –

Itt egy pillanatig szünetet tartott. – Gondolkodtam, hogy válasszak-e éjszakai járatot, vagy szombaton reggel menjek haza, de még nem döntöttem. Szó volt egy kis összejövetelről, hogy megünnepeljük a közös munkát, de nem tudom, hogy mennyire lesz kedvem a hajnalig tartó mulatozáshoz. Inkább veletek tölteném a hétvégét, már ami marad belőle, mire hazaérek.

– Jól van, majd értesíts, hogy mikorra várhatunk, ha esetleg ki kell érted menni a reptérre, valamelyikünk biztos meg tudja oldani, ha más nem, a szüleim – Sarah mindig egyből felajánlotta a segítségét, ha a reptérről való fuvarozásról volt szó.

– Ne hülyéskedj, nem szeretnék nektek ezzel problémát okozni, megengedhetek magamnak egy sofőrt hazáig.

– Ó, nézzenek oda, a flancolós megszólalt – csipkelődött Sarah. – Elhiszem, hogy megengedheted magadnak, de nem jobb érzés, ha néha egy családtag megy érted a reptérre? – tette fel a jogos kérdést.

– Tudom, tudom, értékelem a felajánlást, és élni is fogok vele, ha normális időben érek haza.

– Na és mit csinálsz most? Hány óra is van ott? Látom, már majdnem kilenc lesz. Készülsz valahova ma este?

– Épp zuhanyozni készültem, mielőtt hívtalak, gondoltam, hátha segít ellazulni egy kicsit. Most az ágyban fekszem, remélem, lesz erőm kikelni belőle.

– Nem olyan rossz hely az, ha van kivel töltened az idődet benne – húzta egy kicsit a férfit.

– Hmmm. Vállalod esetleg a megtiszteltető feladatot?

Sarah hangosan felkacagott, és próbált visszavágni erre a frappáns invitálásra. Dom nem tudhatta meg, hogy még a lába is beleremegett ebbe a gondolatba.

Ők ketten egy ágyban. Sosem fog megtörténni.

Nem mintha fiatalabb korukban nem aludtak volna hárman egy ágyban, de a tíz évvel ezelőtti nyaralásuk után próbálta kerülni a szokásosnál több fizikai kontaktust vele.

– Jaj, Dom, nem gondolod, hogy én tudnék mást mutatni neked, mint a többszáz barátnőd valamelyike?

– Szíven ütött ez a visszautasítás! Ne legyél velem ilyen érzéketlen – próbálta a sértődöttet színlelni.

– Menj, vigasztald meg a sértett egódat egy készséges kiscsajjal. Feltételezem, Johanna – ugye, így hívják a New York-i barátnődet? Mintha ez rémlene. Mindig ugrik és kihasználja a lehetőséget, ha ott tartózkodsz.

– Így hívják, de még nem tudom, hogy szeretnék-e vele találkozni ma, vagy elmegyek-e a srácokkal egy bárba meginni valamit – gondolkodott el rajta megint.

– Zuhanyozz le, aztán máris jobban fogod érezni magadat, és készen állsz bevenni a várost.

– Köszi, hogy dumáltunk, hiányzott már a hangod – zárta le Dom a beszélgetést. – Később beszélünk!

Nevetve tették le a telefont. Dominic máris jobban érezte magát a beszélgetés után, mintha az ereje is visszajött volna Sarah hangjától. Kikászálódott az ágyból, mert tudta, ha fekve marad, akkor nem lesz semmi az esti programjából. Beállt a zuhany alá, és próbálta lemosni azokat a gondolatokat, amiket nem engedhetett meg magának. Felöltözött, de mielőtt útnak indult volna a bárba, felhívta Johannát, hogy megbeszéljék a találkozót az estére. Ez volt az egyetlen módja, amit jól ismert már, hogy el tudja terelni a gondolatait a tiltott gyümölcsről.

Sarah, miután letette a telefont, elmélázott, hogy milyen lehet sikeres életet élni New York-ban.

Gondolkodott rajta, hogy valamikor kivesz pár napot, és elmegy Dominic-kal legközelebb, amikor hívja. Évente több alkalommal is felajánlja, hogy tartson vele Sarah és Olivia is. A legnagyobb részben Sarah el szokta utasítani, de most nagyon ráfért már egy kis kikapcsolódás. Pár napra még Olivia is jöhetett volna, ennyi időt elbír kettejük nélkül az étterem.

– Anya mindig készségesen ajánlja magát erre a nemes célra, de nem használhatjuk mindig őt ki –

gondolta mosolyogva. Próbálta elengedni a képet, hogy Dom éppen mivel tölti az idejét.

Visszatért a jelenbe, és koncentrált az előtte álló randira. Mert bizony ma estére elhívták, ami nem volt meglepő, hiszen Sarah gyönyörű lány volt, nőies homokóra alakkal, szőkésbarna hajjal és csillogó, kék szemekkel. A bisztróban gyakran kapott randimeghívásokat, vagy éppen házassági ajánlatokat férfiaktól. Volt, amikor élt a meghívásokkal, és volt, amikor visszautasította őket. Fél éve szakított előző barátjával, akiről egy év után derült ki, hogy mégsem neki való. Jó barátságban váltak el egymástól. Sarah minden volt barátjától jó viszonyban vált el, mindig őszinte volt hozzájuk az érzéseit illetően – illetve legfőképpen azoknak hiányáról –, de mivel ilyen szerethető természete volt, egyiküktől sem kapott különösebb drámát. Igaz, Ron, az utolsó pasija kicsit nehezen akarta elfogadni, hogy vége közöttük mindennek, még arra a kínos jelenetre is képes volt az étteremben, hogy megkérje a kezét annyi ember előtt, de hát mit tudott volna csinálni, kikosarazta. Behívta az irodájába, és a lelkére próbált beszélni, hogy fogadja el a történteket.

Rápillantott az órára, és konstatálta, ha nem kezd el gyorsan öltözni, akkor alsóneműben fog ajtót nyitni Josh-nak – amit ő biztosan nem is bánna. Végigjárta szekrénye tartalmát, és megállapodott a szeme a kedvenc fehér nyári ruháján, gyorsan beleugrott, és rohant is a fürdőbe. Nem szokta sminkelni magát, de egy kis alapozót felrakott, hogy eltüntesse a karikákat a szeme alatt. Egy perce ült a kanapéján, már épp bekapcsolta volna a tévét, amikor csengettek. Josh nagyon jól nézett ki, végre valaki, aki megmozdított valamit benne, de hát még nem tudott róla semmit, csak külső

alapján nem lehetett messzemenő következtetéseket levonni.

Sarah kedvenc éttermét választották. Kötetlenül tudtak beszélgetni, és jól is érezte vele magát, de mint kiderült, Josh a szüleivel lakott, és nem is szándékozott ezen mostanában változtatni, ami, lássuk be, egy harmincéves férfinál Sarah-nak már nem fért bele.

Nekem egy FÉRFIRA van szükségem!

Amikor a férfi este hazavitte, érdeklődött, hogy mikor találkozhatnak legközelebb, de Sarah nagyon kedvesen a tudtára adta, hogy nem érzi azt a szikrát kettejük között, ami szükséges lenne egy kapcsolathoz. Csak azért, hogy egy-két kóbor éjszakát el tudjon tölteni vele, nem volt szüksége új ismeretségre. Elég volt a lányokkal elmenni nagy ritkán szórakozni, és szinte garantált volt, hogy nem egyedül megy haza. Ezek a pillanatok bőven kielégítették, ezen kívül szerelmet szeretett volna az életébe, valakit, akinek vannak céljai, és küzd is értük. Bebújt az ágyba, végiggondolta a mögötte álló napot, és ekkor eszébe jutott, hogy megígérte Oliviának, hogy felhívja, ahogy hazaért. Gyorsan felhívta, nehogy zokon vegye, hogy lemarad egy perccel is a tudósításról.

– Szia, Oli.

– Már azt hittem, hogy ágyban is vagytok – Sarah felnevetett.

– Nem szoktam én csak úgy hazahozni senkit az első randin! Kikérem magamnak!

Erre már Olivia is felhorkantott.

– Neem, valóban, te már az első randi előtt hazaviszed.

– Jaj, hagyj már!

– Na és milyen volt? A hangodból ítélve felejtős az illető.

– Hát, nem is tudom, nem volt olyan rossz, sőt, jól éreztem magam vele.

– De mégsem ő lesz az új befutó, ugye?

– Nem! Isteni, szexi teste van, és olyan mosolya, hogy elalélni tőle, de nem éreztem azt a pluszt, ami miatt érdemes lett volna továbbvinni a dolgokat. Nincsenek céljai, a szüleivel él harmincévesen, és nem is tervez ezen változtatni. Jó, tudom, én is anyámék mellett lakok, de megvan a saját kis világom, lakásom, fenntartom magam, nem szeretnék ide senkit beköltöztetni. Én szeretnék menni az ő házába.

– Jól van, ha tényleg ilyen, akkor jól döntöttél. Ne aggódj, még van egy csomó időnk megtalálni a nagy Ő-t.

Sarah sóhajtott egy nagyot. Kicsit elkalandozott gondolatban párezer kilométert. Jelenleg nem látta, hogy ez valaha is lehetséges lesz.

– Itt vagy még, Sarah? – zökkentette vissza Olivia hangja.

– Itt, persze, csak elgondolkodtam ezen, remélem, hogy tényleg van még időnk. Lassan kezdem azt érezni, hogy rajtunk kívül már mindenki házas, gyerekei vannak, de legalábbis régóta tartó párkapcsolatban él.

– Ez így is van. Te is csinálhatnád mindezt, de lenne bármi értelme, ha boldogtalanok lennénk?

Ehelyett van egy jól menő vállalkozásunk. A saját életünk urai vagyunk, és el fog jönni az a pasi is, aki bele fog illeni ebbe a képbe, hidd el! Addig is, ami engem illet, szeretem a változatosságot –

mondta nevetve Olivia.

– Volt valami ma este még? – érdeklődött Sarah. Fontos volt számára, hogy mindig rendben menjen az üzlet.

– Nem volt semmi említésre méltó, sokan voltak, jó bevétel lett ma is. Lassan elkezdhetünk gondolkodni a fejlesztéseken, amikről beszélgettünk. A teraszt is rendbe tudjuk tenni és megnövelni.

– Jaj, de jó! Akkor leülhetnénk holnap egy kis tervezőmunkára, nézzük meg, milyen lehetőségeink vannak! A szezonra jó lenne már a dupla terasszal indulni, szerintem azzal kellene kezdenünk a munkálatokat. Tudod, hogy fél siker, ha már a gondolat és a kép megjelenik bennünk.

– Tudom, tudom, kívülről ismerem a spirituális gondolatmenetedet. Képzeld, majdnem el is felejtettem mondani, hogy itt van a pittsburghi focicsapat edzőtáborban három hétig! Ma voltak bent délután, enni meg legurítani pár sört az edzés végén. Olyan szép férfipéldányok jöttek be, hogy csak bámulni tudtam őket, remélem, nem vágtam bamba képet! Jó lenne megismerkedni valamelyikkel ez alatt az idő alatt, ha érted, mire gondolok – kuncogott Olivia.

– De jó! Remélem, jönnek még. Mindig jót tesz az üzletnek, ha ismert emberek jönnek hozzánk.

– Még most is csak az üzletre tudsz gondolni, mikor ilyen adoniszok járnak be hozzánk? –

kérdezte felháborodva Olivia.

– Jól van, megígérem, legeltetem rajtuk a szemem, ha jönnek még. De most próbáljunk meg aludni – Sarah felállt, kinézett az ablakon és látta, hogy Olivia a poharát emeli felé, a már megszokott módon búcsúztak egymástól.

Mindenben számíthattak egymásra, már attól a naptól kezdve, hogy több, mint húsz éve ideköltöztek. Az idő nem fogott a barátságukon.

Második fejezet

Sarah legtöbb reggele a piacon kezdődött. Ha nem is hajnalban, de túl korán az ő későn fekvő és későn kelő típusához. Ha a legszebb árukat akarta, akkor hét órakor már ott kellett lennie. Így volt ez másnap reggel is. Miután telepakolta a listáján szereplő friss gyümölcsökkel és zöldségekkel két gurulós bevásárlótáskáját, egyből bement az üzletbe. A bisztró a partról nyíló kis utcában volt, a teraszról rá lehetett látni az óceánra. Amikor az üzlethelyiség három éve eladóvá vált, Sarah és Olivia nem sokat habozott a megvételét illetően. Tökéletes helyen volt, ami biztosította, hogy a forgalommal nem lesz problémájuk. Az ára a partközelség ellenére is viszonylag reális maradt az előző tulajdonos sürgős pénzügyi problémáinak köszönhetően. Így családi összefogással és banki támogatással bele tudtak vágni az életük új kezdetét jelentő vállalkozói létbe. Sarah vágya mindig is egy kis francia bisztró megteremtése volt, ahová akár enni jön a vendég, akár meginni egy kávét, mindig tárt karokkal fogadják őket. A Breeze nevet adták a helynek, mert az óceán felől érkező szellő

mindig kellemesen érezhető volt a bisztró teraszán. A két lány nagyon jól kiegészítette egymást az üzlet kezelésében. Sarah inkább a gazdasági részletekért volt felelős, illetve az áru beszerzéséért, míg Olivia a fogások kidolgozásáért és a személyzetért felelt. A bisztró reggel nyolckor nyitott, hogy ki tudja szolgálni a reggelizni vágyókat vagy a reggeli sétálókat a parton, akik egy kávé társaságában szeretnék múlatni az időt.

Joey már egy ideje sertepertélt a vendégek között, amikor Sarah beért, és hátul kipakolt a konyhában. Ő volt a legrégebbi bútordarab az alkalmazottai közül, már nyitáskor, három éve, vele együtt kezdtek, és azóta is kikéri a tanácsát minden üzletet érintő és személyes kérdésben is.

– Szia Sarah, na, hogy sikerült a tegnap este? – érdeklődött Joey két vendég között.

– Hát, nem olyan rosszul…

– Miért érzem azt, hogy ezután ott van egy de? – húzta fel szemöldökét.

– Mert tényleg ott van – mosolygott Sarah.

– Mesélj már, ne úgy kelljen kihúzni belőled! – türelmetlenkedett Joey, aki mindig a szívén viselt mindent, ami a lánnyal volt kapcsolatos.

Ekkor Sarah részletekbe menően elmesélte az estét Joey-nak. A végére ő is egyetértett vele abban, hogy nincs értelme erőltetni a dolgokat, ha már az elején úgy érezte, hogy mást szeretne.

Joey a gyors ismertető után kiviharzott a teraszra, és Sarah is bement az irodájába, hogy átnézze a számlákat, amik esedékesek voltak, és belemerült a papírhalomba, ami várta az asztalán. Egy idő

után megkordult a hasa, és meglepetten konstatálta, hogy javában ebédidő van már. El is felejtett kimenni és ellenőrizni, hogy nincs-e szükség a segítségére az ebédek felszolgálásánál vagy a pultban. Gyorsan kiszaladt a vendégtérbe, és meglepve látta, hogy teljesen tele volt a hely, kint és bent is. Kurtán odaszólt Joey-nak, hogy miért nem szólt neki, mire ő csak megrántotta a vállát és rámosolygott, azzal futott is tovább. Ha így folytatják tovább, kisegítő személyzetre lesz szükségük, pláne, ahogy a szezon teljesen beindul. Közben beállt a pultba, és megnézte, hogy milyen italt kell még kivinni. Elkészítette a rendeléseket, és látta, hogy egy körülbelül tíz fős férfi csapathoz kell vinnie az italokat.

Biztosan ők lehetnek a focisták, akiket Oli említett tegnap este.

Felnyalábolta a tálcát, és csak remélni tudta, hogy egyiket sem fogja nyakon borítani zavarában.

Hiába szokott kisegíteni pincérként is szinte naponta, a nagyobb italos tálcákkal még mindig

ügyetlen volt. Az asztalhoz kiérve üdvözölte a társaságot, és elkezdte kiosztani az italokat. Közben végignézett az arcokon, és próbálta kitalálni, hogy látta-e már őket valamikor, de be kellett ismernie, hogy a Super Bowl-on kívül, ami nagy rendezvény szokott lenni a Breeze-ben, mindig teltházzal, ritkán szokott focimeccset nézni, hacsak nem az épp ügyeletes barátja miatt kellett néznie. Miután az utolsó poharat is letette, hirtelen hátralépett és beleütközött egy kemény falba. Ahogy próbálta visszanyerni az egyensúlyát, meglendítette a kezét a tálcával együtt, ami fejbe talált valakit. A társaság többi tagja nevetésben tört ki, ugratták az újonnan jövőt, aki mögötte állt, hogy ne álljon engedély nélkül csak úgy nők mögé, különben így jár. Sarah, miután visszanyerte az egyensúlyát, egy erős kéz tartását érezve a derekán, gyorsan odébbugrott nagy bocsánatkérések közepette. A társaság többi tagja továbbra is jól mulatott a történteken az ismeretlen kárára. Mikor ránézett az újonnan érkezőre, meglepetten látta, hogy egy tengerkék szempár mered rá fürkészően, majd az idegen mosolyra húzta a száját. Sarah kicsit megnyugodott, talán nem csinál jelenetet az incidensből. Joey, aki a mellettük levő asztalnál fizettetett, szintén hangosan felnevetett a jeleneten.

Sarah próbált megsemmisítően nézni rá, de a férfire ez semmilyen hatással nem volt. Ugyanúgy csillogott a szeme, és olyan képet vágott, mint aki nagyon jól szórakozik. Gyorsan összeszedte magát, elkezdte leszedni a körülötte megürült asztalokról a poharakat, és visszasietett a pultba.

Próbálta kerülni a nagy asztalt, még ha a teraszon is szolgált fel. De amikor megengedett magának egy-egy pillantást feléjük, észrevette, hogy a srác mindig őt nézi. Az ételek kivitelét nem úszhatta meg hozzájuk, hiszen szabály náluk, hogy minden ételnek egyidőben kell az asztalhoz jutnia, ha azt a személyzet létszáma engedi. Nem figyelte, hogy milyen ételt visz ki, csak felkapta azt, ami maradt neki a konyhában, és megindult vele a többiek után. Pechére a férfi tányérja is a kezében volt. Mivel a sportolók szorosan egymás mellett ültek a hely szűke miatt, így közel kellett hajolnia hozzá, hogy be tudja tenni mellette a tényérját. A férfi kellemes illata megcsapta az orrát, és ahogy elhúzta a kezét, véletlenül súrolta a karját az övével. Amire ő megint mélyen a szemébe nézett, és egy pillanattal később kinyögte a köszönöm-öt. Az ebédidő hátralévő része ezután csupán egy röpke pillanatnak tűnt Sarah számára. Már csak a pultban segítette az ott dolgozó kollégát az italok kiadásával és a rendrakással. Majd leült a pulthoz a laptopjával, hogy tudjon dolgozni, de ne is legyen távol tőlük, ha esetleg ismét segíteni kellene.

– Szuper jelenet volt az a focistával. Megnéztem volna, ha esetleg nagyobbat húzol a fejére a tálcával. Ezek mindent kibírnak – pihent meg egy picit Joey.

– Örülök neki, hogy még mindig ilyen jól szórakozol ezen – próbálta megróni szeretett kollégáját.

– Mit csináltunk volna, ha ezért elkezd háborogni, és kártérítést kér?

– Ugyan már, drágám, ezeknek az a hobbija, hogy ütögessék egymást minden nap! Nem is tudnának élni nélküle – próbálta kigúnyolni a focistákat. – Most fizettettem őket.

– Nem volt probléma? Ízlett nekik minden? Nem akart kártérítést, akit megütöttem?

– Minden rendben volt. Annyi volt a különös, hogy felőled érdeklődött a kék szemű férfi – kajánul mosolygott a lányra.

– Hogy mit csinált? – nézett rá kérdőn Sarah.

– Kérdezte, hogy milyen beosztásod van, hogy dolgozol. Mondtam neki, hogy minden nap itt vagy, mivel te vagy a tulaj – kacsintott rá a lányra. – Igazán szívesen, ha a köszönöm lenne a szó, amit keresel – nézett Sarah-ra, aki bamba képet vágott éppen.

– Köszönöm, hogy felhívtad erre a figyelmét, a végén még naphosszat itt fognak üldögélni – Sarah úgy tett, mintha nagyon is ellenére lenne a dolog, de azért a hasában felröpültek a pillangók.

Már éppen belemerült volna a laptopja kijelzőjébe, mikor észrevette, hogy a srác elsétál mellette a mosdóba. Próbált úgy tenni, mint aki elmélyülten olvas valamit, mikor jött visszafelé. Akarata ellenére is felnézett, és belemerült abba a csodálatos szempárba, ami még most is ránézett, és rá is kacsintott. A férfi annyit mondott, hogy később találkozunk, és magabiztosan mosolygott. Mire Sarah is visszamosolygott rá és elköszönt tőle.