Balázs Géza

Az internet népe

Balázs Géza

Az internet népe

Internet – társadalom – kultúra – nyelv

A kulturális és a tervezett evolúció határán

Budapest, 2023

Lektorálta:
Terdikné Takács Szilvia

Kiadja a Nemzeti Közszolgálati Egyetem

Ludovika Egyetemi Kiadó

A kiadásért felel: Deli Gergely rektor

Székhely: 1083 Budapest, Ludovika tér 2.

Kapcsolat: kiadvanyok@uni-nke.hu

Felelős szerkesztő: Kamarás-Vida Krisztina

Olvasószerkesztő: Szabó Ilse

Korrektor: Bujdosó Hajnalka

Tördelőszerkesztő: Kőrösi László

A könyv illusztrációi Várhelyi Csilla festőművész munkái.

ISBN 978-963-531-918-3 (nyomtatott)

ISBN 978-963-531-919-0 (elektronikus PDF) | ISBN 978-963-531-920-6 (ePub)

© A szerző, 2023

© A kiadó, 2023

Minden jog védve.

Tartalom

Útmutató a könyv olvasásához

Bevezetés

Első rész: Netnyelvészet

I. fejezet | A magyar netnyelv és netfolklór kutatása

Poszt-Gutenberg-galaxis

Az e-nyelv kialakulása, kutatása

Az e-folklór kialakulása, kutatása

Facebook-folklór

II. fejezet | Kommunikációs létformák és átcsapások (Szóbeliség-írásbeliség paradigma)

A szóbeliség-írásbeliség paradigma jellemzői

Beszéd és írás

Rögzítési és továbbítási technológiák

Az egymást követő kommunikációs létformák

Interferáló szövegtípusok

Második rész: Netnyelv

III. fejezet | A számítógép formálta nyelv

Technológiák hatása a nyelvre

Az informatikai fordulat hatásai a nyelvre

Az értelmiség felelőssége

IV. fejezet | A vizuális nyelv és a helyesírás

A vizuális kommunikáció és az írás

V. fejezet | Az újmédiumok retorikája

Interretorika

E-retorika (elektronikus retorika)

Internetfilozófia

VI. fejezet | A beszéd, írás, új beszéltnyelviség antropológiája

A digitalizáció: földrengés

Társadalmi kommunikáció

VII. fejezet |Az informatika hatása a nyelvre

A kommunikáció fejlődése

Szemléleti keret

Nyelvi változások – anyanyelv – informatika – információs technológiák

A kommunikációs létmódok és terek átalakulása

A másodlagos szóbeliség

A másodlagos írásbeliség

Új beszéltnyelviség

Az infokommunikáció átalakulása

A portál: információfókusz

Médiakonvergencia: internetmédia

Az informatika nyelvi hatásai

A nyelvváltozatok átalakulása

Függelék

VIII. fejezet | Nyelvtudomány és informatika

Helyét kereső tudomány

A technológia visszavág

Az informatika nyelvi hatásai

A nyelvváltozatok átalakulása

Harmadik rész: Netfolklór

IX. fejezet | Netfolklór – intermedialitás és terjedés

Az e-folklór előzményei és felbukkanása a magyar kultúrában

Jelen- és jövőkutatás, valamint a netfolklór

A netfolklór elméleti háttere

A netfolklór technológiai háttere

A netfolklór mint a technológiák következménye

A folklórterjedés metaforái

A netfolklór nyelvi létmódja

A netfolklór és a közösségi memória

X. fejezet | Az sms-folklór – minimálfolklór (zsákutcás médium)

Előzmények

A kutatási téma elméleti háttere és megközelítése

A mai folklór összetevői

Elektronikus folklór – sms-folklór

Az sms folklorisztikai-nyelvészeti elemzése

Médium, műfaj, szövegtípus

Bővülő sms-funkciók

Mai elektronikus (sms-)folklór műfajok

Ünnepi sms-ek

Udvarlás, szerelem

Lánclevél-sms

Tréfás, vicces, beugratós sms, metasms (sokféle altípussal)

Bölcsességek, szállóigék

Összefoglalás

XI. fejezet |Képes népszokások

Átalakul a kulturális emlékezet technológiája

Képes népszokások

A képkultúra változása a graffitiben

Modern graffiti-stílusirányzatok

Negyedik rész: Netember

XII. fejezet | Változások, váltások kora. Nemzedék-, kultúra- és nyelvváltás

Nemzedékfelfogás, nemzedékélmény

A nemzedékkutatás területei

Megnevezett generációk

Technológiailag determinált generációlektus

A történelem ritmikája és tartalma

XIII. fejezet | Az iGenerációról, a netnemzedékről és az evolúciós megszaladásról

Nézőpont

iGeneráció

Fesztiváltól fesztiválig (tünetek)

Következtetés

XIV. fejezet | Nemzedéki tünettan

Kulturális mozgások és konfliktusok

XV. fejezet | Szöveg a szövegben

Intertextualitás

A szövegköziség formái, típusai

Unimediálisból multimediális

Hipertextualitás

XVI. fejezet | „Kulturális Alzheimer-kór”. A felejtés szemiotikája

A jelromlás oka, mechanizmusa, következménye

„Véssétek emlékezetetekbe!” Kezdetben volt a közvetlen emlékezés, az emlékezés művészete

Az emlékezés technikái

A közvetlen emlékezet megszakadása – hagyományszakadás

Jelromlás – nyelvromlás

Társadalmak összeomlása

Epilógus: a felejtés művészete

XVII. fejezet | Az idő a kultúrában és a médiában

Az időtlenségből jövünk, az időtlenségbe megyünk

Antropológiai idő, az emberiség ideje

Emberidő, az egyes ember ideje

Kulturális és történelmi idő (az idő kultúrája, technológiák, történelmi és interkulturális idő)

Nyelvi idő

Idő és média, idő és internet

XVIII. fejezet | Hibriditás: kulturális sokk. A techno- és interkulturális világ feszültségekkel teli jelenségei, és ezek kezelésének lehetséges módjai

Minden mindennel összefügg, avagy a pillangóhatás

A modern ember „bűnei”, a modernitás meghatározói

Szemiotikai leírás

A jelek túltengése, túlhasználata

A jelek keveredése

Hibridizáció (társadalom, kultúra, politika)

Van kiút?

XIX. fejezet | Esszé a sokféle olvasásról

A Gutenberg-galaxis

Az olvasás szinteződése

Az írás, olvasás gondolkodásra gyakorolt hatásai

Digitális olvasás

Korunk olvasói

XX. fejezet | Evolúciós „megszaladásban” vagyunk

Személyesen

Filozofikusan

Gyakorlatiasan

Szakkifejezések magyarázata

Irodalom

Tárgy- és névmutató

Képjegyzék

Útmutató a könyv olvasásához

& Ez a könyv elolvasható lineárisan az elejétől a végéig. (De ma már ez nem szokás.)

& Ez a könyv olvasható részletekben, de még mindig csak lineárisan (az olvasót érdeklő fejezetek rendjében).

& Ez a könyv olvasható alineárisan, vagyis belelapozós, beleolvasós (előre-hátra lapozós), valamint (más könyvekben és a világhálón) hozzáolvasós módon; így is képet kaphatunk a legfőbb gondolatokról. Ez az olvasásmód az e-könyvek jellemzője.

& Korunk digitális olvasásmódja leginkább ezt részesíti előnyben. Az ehhez szokott olvasókat segítendő:

@ vannak ismétlések, ismétlődő szerzők, gondolatok;

@ az egyes fejezeteket rövid ismertető vezeti be, de több részösszefoglalást is készítettem;

@ a legfontosabb műszavakat (szakszavakat) a szó után tett *-gal (csillaggal) jelöltem, ezeknek a szavaknak a jelentése a kötet végi szómagyarázatban megtalálható;

@ tagolásra néhol az ábécé (a), (b)…, néhol a hashtag (#), néhol az at/kukac (@), néhol az at (&) ligatúrás rövidítése (logogramma) szolgál;

@ vannak a könyvben a fő témát kiegészítő olvasmányok (ezek külön is olvashatók, de lineárisan is);

@ készítettem egy tárgy- és névmutatót is, hogy ezzel könnyebbé váljon az alineáris keresés és az emlékezés.

& Ha egy szó elején van a csillag (például *élőkapocs), az azt jelenti, hogy az adott szó nem honosodott meg a magyarban (tehát erre ne keressenek további magyarázatot).

& A könyv nem foglalkozik behatóan a most alakuló legújabb világ, a web3, vagy szemantikus web, az algoritmusok* uralta tudatipar*, az internet szinteződése* (darknet* és a deepnet*), a deepfake*, általában a fake news* (álhír*, koholmány), a bionika*, a csetbotok*, kvantumkommunikáció*, a metaverzum* világával; amelyekről nemes egyszerűséggel úgy nyilatkozott egy informatikai fejlesztő: „az IT* feltalálta a kereket”, csak az emberek ezt még nem tudják.

& Végezetül a magam mentsége. Ez a könyv legalább két évtizednyi kutató- és elemzőmunka eredménye, egy friss, most alakuló világról szól, amelyben sokszor csak tapogatózunk, ezért sohasem lehet teljes. Ezért egyaránt van benne szaktudományos és esszéisztikus fejezet. Akkor érem el a célomat, ha továbbgondolásra serkentem olvasóimat, böngészőimet, mert a metaverzum itt kopogtat…

Jó és hasznos olvasást, kellemes időtöltést kíván: a szerző.

Bevezetés

„A nagy civilizációs ugrások olyan folyamatok, melyek majdhogynem romba döntik azokat a társadalmakat, melyekben bekövetkeznek.” (A. N. Whitehead)

„Az írás feltalálása éppen feledést fog oltani azok lelkébe, akik megtanulják, mert nem gyakorolják emlékező tehetségüket…” (Szókratész)

„A társadalmakat mindig is sokkal inkább formálta a mindenkori kommunikációs médiumok természete, mint a kommunikáció tartalma… Az elektronikus technológia az egységesülés és a bevonódás folyamataival teszi ugyanezt.”

„Kitágult a családi kör. Az elektronikus média – filmek, műholdak, repülés – teremtette információs világforgatag messze felülmúlja azt a befolyást, amire anya és apa valaha is képes lehetne.”

„Az elektronikus média megdöntötte az »idő« és a »tér« uralmát – azonnal és szakadatlan önti ránk a többi ember aktuális mizériáit. Új, globális méretű alapokra helyzete a párbeszédet… Többé nem mehetsz haza.”

„Minden médium az ember valamely – testi vagy szellemi – képességének kiterjesztése.”

„A környezet megváltoztatásával a média egyedi arányokat létesít érzékeink között. Bármely érzékünk kiterjesztése megváltoztatja gondolkodásunk és cselekedeteink módját – a világ észlelésének a módját. Ha ezek az arányok változnak, az emberek is változnak.”

„Az írás feltalálása előtt az emberiség akusztikus térben élt…”

„Globális faluban élünk… Visszatértünk az akusztikus térbe.”

„A fénymásolás – az agyak zsebmetszője – az azonnali publikálás korának harsonása. Most már bárkiből lehet szerző és kiadó.”

„A televízióval megjelenik az aktív, felfedező érintés kiterjesztése, ezért nemcsak a látást, hanem minden érzékünket egyszerre szippantja be.”

„Valódi, totális háborúvá az információs háború vált. Kifinomult, elektronikus-információs eszközökkel vívják – hidegen és szakadatlan.”

„Az elektronikus hálózat keletivé teszi a nyugatot. Az elszigetelt, a megkülönböztetett, az elválasztott, vagyis nyugati örökségünk helyére az áramló, az egyesülő és az összeolvadó kerül.”

„A környezet megváltozásával a média egyedi arányokat létesít érzékeink között. Bármely érzékünk kiterjesztése megváltoztatja gondolkodásunk és cselekedeteink módját – a világ észlelésének a módját.”

(Forrás: Marshall McLuhan – Quentin Fiore:
Médiamasszázs. Egy rakás hatás. Typotex, Budapest, [1967] 2012.)

Első rész:
Netnyelvészet

I. fejezet
A magyar netnyelv és netfolklór kutatása

A fejezetben áttekintem az informatikai fordulat (forradalom) magyarországi evolúcióját, ennek nyomán a magyar netnyelvészet születését, a netnyelv (e-nyelv) és netfolklór (e-folklór) kutatását.[1]

Az informatikai fordulat eredménye: információs társadalom (további megnevezései: technokulturális, infokommunikációs, digitális, illetve más megközelítésben: posztmodern társadalom).

Az információs társadalom annak a – korunkat jellemző – társadalmi formációnak a megnevezése, amelyben a gazdaság, társadalom, politika, kultúra stb. alapvető meghatározója az információ. Létrejöttét a fejlett infokommunikációs infrastruktúra (távközlés, műsorszórás, számítógépes hálózatok) összekapcsolódása és ennek alkalmazása jelenti.

Legjellemzőbb technológiája a világháló (az internet). Világlátását a hibriditás* és a posztmodernség jellemzi.

Poszt-Gutenberg-galaxis

A 20. század utolsó évtizedétől számítható technokulturális, digitális vagy informatikai korszak közvetlen előzményének tekinthető a Gutenberg-galaxis, illetve a poszt-Gutenberg-galaxis; a képi világ (képi, ikonikus fordulat), általában a multimedialitás előtérbe kerülése. A digitális korszak előzményét predigitális korszaknak nevezzük.

A kommunikációs üzenetek kiterjedését már korábban szolgálta a fénykép, a film, a televízió megjelenése. Hatását Gottfried Boehm nevezte el ikonikus fordulatnak, Mitchell W. J. T. képi (pictural) fordulatnak, Ernst Gombrich vizuális kornak, Guy Debord látványtársadalomnak (Kapitány–Kapitány 2009: 15).

Az informatikai világ alapja a digitalizáció. Újdonsága, hogy egyesíti magában a korábbi technológiákat: a hagyományos írott (literális) kultúrát az új digitális írásbeliséggel. Beolvasztja a mobilkommunikációt, a tömegkommunikációt, egyúttal kiterjeszti a multimedialitást (például a digitális képkészítéssel, hangrögzítéssel), mindezt hálózatba (internet) szervezi, könnyen elérhetővé, kereshetővé és átalakíthatóvá teszi (popularizálja). Az internet második generációja, a web2 létrehozta a közösségi médiát (social media). Az internetes eszközök és oldalak (honlapok) összessége szöveges-képes, valamint további multimediális lehetőséget kínáló tartalmakat hordoz, bevonja a felhasználókat, együttműködésre (interakcióra) ösztönöz, és állandó (jelen idejű) kommunikációs játékteret nyit. Az új technológiák új társas-együttműködési formákat kínálnak. Az újfajta adattárak kvázi kihelyezett, illetve kiterjesztett memóriaként, „közös agyként” működnek. Új minőségű nyelvhasználat alakul ki (e-nyelv), s a kultúra és az intézmények különböző területeinek is megjelenik digitális változata: például e-folklór, e-irodalom, e-retorika, e-tudomány, e-könyv, e-könyvtár, e-kormányzat, e-önkormányzat stb.

Az Internet helyesírása a köznévvé válás miatt internetre változott. Az internet szentje: Sevillai Szent Izidor (556–636) ókeresztény író, egyháztanító. Enciklopédikus munkáját tankönyvként használták. 1999-ben II. János Pál pápa Sevillai Szent Izidort nyilvánította az internet, illetve a tudomány és a technika után érdeklődők védőszentjévé, ünnepe április 4.

Az informatikai világ kommunikációját főként a következők jellemzik: hiperexpanzivitás, hipertextualitás, hálózatosodás és interakció.[2] Az informatikai fordulatnak a gondolkodásra gyakorolt következményeivel az internet filozófiája foglalkozik (Ropolyi 2006, Balázs 2011b).

Régóta hangsúlyozzák a (kommunikációs) technológiák történelmi korszakok elhatárolásában játszott szerepét. Az informatikai korszak továbbfejlődését jelzi a biológia és informatika szavak vegyülésével keletkezett bionika[3] kifejezés.

1. táblázat: Számítógépes, hálózati infokommunikáció jellemzői

Jellemző

Leírás

1. sokak kommunikációja sokakkal

információkoncentráció és -megosztás

2. az információ mennyisége nő

hiperexpanzió, hipertextualitás

3. multimedialitás

vizuális, verbális, akusztikus, zenei

4. time-shift: időkérdés

szinkrón (online) és aszinkron

5. osztott információtárolás

nem egy könyvtár, hanem hálózat

6. interaktivitás

passzív és aktív szerep egyaránt, két- és többirányú információáramlás

7. információszabadság

korlátlan, korlátozott (információs cégek vagy politikai intézmények)

8. digitalizáció, konvergencia*

újszerű multimédia-szövegek, komplex multimediális eszköz (új-, transzmédia)

9. mobilkommunikáció

megszűnik a helyhez kötöttség, virtuális világokban is mozoghat

10. a nyilvánosság átalakulása

sok csatorna, figyelemmegoszlás, megszűnő közös tartalmak, fragmentálódás; mozaiknyilvánosság

Forrás: Terestyéni 2006: 234–237. nyomán

Olvasmány

McLuhan köpönyegéből

Jegyzetek Marshall McLuhan A Gutenberg-galaxis című könyve kapcsán

McLuhannek az elméletei, elképzelései, gondolatai olyanok, amelyeket mindenki ismer valamelyest: falak nélküli tanterem, technikai médiumok, az ember lehetőségeinek kiterjesztése, Gutenberg-galaxis, globális falu*, hideg és meleg média, társadalmi cement. Aforisztikusan összefoglalva: The medium is the message (a médium maga az üzenet). McLuhan után szabadon egyre gyakrabban hangoztatták, hogy vége a Gutenberg-galaxisnak, a nyomtatás, a könyv primátusának.

Kristó Nagy István McLuhan (2001 [1962]) alapművét lefordította magyarra. Bár az eredeti könyv és egyes részletei magyarul is ismertek voltak korábban, a teljes magyar fordítás elősegítette McLuhan gondolatainak terjedését. A Gutenberg-galaxis érdekes-értékes gondolatok laza tárháza, esszéje. Csöppet sem az akkor vagy ma elvárt tudományos érveléssel, szerkesztéssel megalkotott mű. Talán ez is a titkai közé tartozik: úgy írni, hogy azt sokan elolvassák, idézgessék, izgatottak legyenek az abban foglaltaktól, vitatkozzanak vele. A modern média legfontosabb üzenete ugyanez: mindegy, hogy mit mondanak, csak foglalkozzanak veled.

A kanadai Marshall McLuhan a 20. század második felének legnagyobb hatású médiaguruja. Irodalomtörténészként indult, szívesen érvel Cervantesszel, Shakespeare-rel. Gondolatainak legelső kifejtése az írás és megsokszorozásának, a nyomtatásnak a társadalomra, kultúrára gyakorolt hatását bemutató A Gutenberg-galaxis című könyvében van lefektetve. Kiindulópontja az lehetett, amelyet a szerkesztői következetlenség folytán csak a könyv 175. oldalán olvashatunk: „Senki sem képes ma pontosan megmondani, hogy konkrétan mi volt az, amit Gutenberg feltalált.” Gondolatainak kiteljesedését jelentik az egyéb médiumokról, moziról, rádióról, televízióról írott munkái. A technikai eszközöknek a kommunikációra gyakorolt hatásával ma még többet foglalkoznak a Gutenberg-galaxist követő internetmédia, internetgalaxis korszakában. Mind McLuhan köpönyegéből bújtak elő.

A Gutenberg-galaxisról állítható, hogy a hatása nagyobb, mint maga az eredeti mű. McLuhan sok gondolatatot csak félig-meddig fejt ki, néhol felszínes, másutt okoskodik, rengeteget ismétel, vannak olyan gondolatai, sőt nyelvi példái, amelyeket négyszer-ötször vagy még többször elmond, és sokat idéz, mint egy rossz szakdolgozó. Gondolatmenetének nincs egységes íve, haladása szakadozott, és nem szintetizál. Hasonló jellegű munkával a mai magyar tudományosságban nem lehetne doktori fokozatot szerezni.

És mégis hat. Mégis több mint megannyi doktori dolgozat. Mert olvasójában gondolatokat indít el. Szemben a legtöbb doktori értekezéssel.

McLuhan nem veszi a fáradságot, hogy útjelzőt, gondos szerkezetet nyújtson, gondolkodtatni akar. Már a könyv oldalainak képe is az esszéisztikus jelleget mutatja: nincsenek nagyobb fejezetek és alfejezetek, hanem csak néhány oldalas laza esszék, amelyeknek nincs hagyományos címük, csak a legfontosabb kiemelt gondolatot tartalmazó (előre- vagy visszautaló) summázatuk.

Például:

& Mikor a technológia kiterjeszti egyik érzékünket, az új technológia elsajátításával egyidejűleg a kultúra új fordulata következik be.

& A nyomdai logika létrehozta a kívülálló, elidegenedett embert mint integrált, azaz intuitív és irracionális ember típusát.

& A nyomtatás kiterjesztette jellegzetességeit a nyelvek szabályozására és rögzítésére.

& A nyomtatás nemcsak a helyesírást és nyelvtant változtatta meg, de a nyelvek hanglejtését és ragozását is, és lehetővé tette a nyelvtani hibákat.

McLuhan alapállítása: a betűírásból, majd pedig a nyomtatásból következik a gondolkodás és a nyelv formáinak, illetve a társadalom bizonyos jelenségeinek a megváltozása. A betűírás és a nyomtatás tette lehetővé a vonalszerűség (a linearizáltság) megjelenését az érzékelésben (az érzékszervek hatókörének a megváltozása; a hallási-tapintási térből leszűkített vizuális világ), a gondolkodásban (gondolkodási-érvelési formák változása) és a nyelvben (ennek nyelvi következménye például az alárendelés vagy a „megfagyott esztétikum” nyelvi jegyeinek a kialakulása – utóbbit én teszem hozzá). A társadalomban a könyv volt az első tömegtermék, amely a kapitalizmus kiindulópontja. McLuhan pontosan ráérzett a technika, a technológia társadalmi hatásának erejére. Persze elméletének voltak előfutárai: a biológus J. Z. Young (19),[4] Harold Innis (64), Hajnal István (117), Walter Ong (184).

McLuhan néhány elgondolkodtató megjegyzése:

& Mint a művelődéstörténetből tudjuk, a nyomtatást nem Gutenberg találta fel először, hanem a 7-8. századi Kínában fedezték fel az eljárást. Miért nem alakult ki akkor korábban a Gutenberg-galaxis? McLuhan válasza: az írásmód különbözősége folytán, az ideogrammák nyomtatása nem volt olyan felszabadító hatással, mint az alfabetikus ábécéé (49).

& Az érzékszervek különféle kiterjesztései által eredményezett érzékszervi aránymódosulások ismerete nélkül nem alkotható meg a kulturális változás elmélete (57).

& A középkori társadalmi életben […] ütközés megy végbe a tudás írásos és szóbeli struktúrái között (134).

McLuhan irodalmi példákon mutatja be a szóbeliség-írásbeliség átmeneteit. A középkori szerzetesek olvasófülkéje valójában éneklőfülke volt; a kéziratok és a nyomtatott iratok viszonya változatos, például a kéziratoknak más szerzői, olvasói és kereskedői voltak, mint a nyomtatott könyveknek. Segít eloszlatni sematikus gondolatainkat a középkori iskoláról, az ott tanított grammatikáról és retorikáról, amely szerinte a helyes kiejtés, beszéd tudománya volt, és nem csupán a grammatizálásé. Később ugyancsak ehhez kapcsolódva:

& A költészet és a zene szétválása először a nyomtatásban ment végbe (225), de valami máig megmaradt: „A dal lassított beszéd” (226).

& A nyomtatás feltalálása megerősítette és kiterjesztette az alkalmazott tudomány új vizuális kényszerhatását, létrehozva az első változatlan formában sokszorosítható árucikket, az első futószalagot és az első tömegtermelést (144).

& A nyomtatás megfosztotta lététől a latint (255). A nyomtatás kiterjesztette jellegzetességeit a nyelvek szabályozására és rögzítésére (256). A nyomtatás nemcsak a helyesírást és a nyelvtant változtatta meg, de a nyelvek hanglejtését és ragozását is, és lehetővé tette a nyelvtani hibákat (259).

& Minden, az ember által feltalált és magára öltött technológiának olyan ereje van, hogy működésének első periódusában elzsibbasztja az emberi éberséget (174).

& A nyomtatás azáltal, hogy a nemzeti nyelveket tömegmédiumokká vagy zárt rendszerekké változtatta, létrehozta a modern nacionalizmus uniformizált és centralizált erőit (224).

& A könyv hordozhatósága, akárcsak a festőállványé, sokkal járult hozzá az egyéniség kultuszához (232).

& A nyomdai logika létrehozta a kívülálló, elidegenedett embert mint intuitív és irracionális ember típusát (238).

Mi az, ami McLuhan elméleteiből nem állja ki az idő próbáját? Például a médiumok „hideg-meleg” felosztása. Ez a médium hatására vonatkozik, de ma már hidegen hagy bennünket, annyira bonyolult, összetett a hatás. A nyelvész vitatkozhat a gondolkodó túlzott technicista álláspontjával, amely szerint a nyomtatás okozza az össznemzeti egyöntetűséget és a kormányzati centralizmust azzal, hogy a nyelveket egyetlen használati módra redukálja (263). Először is vannak többváltozatú, több központú nyelvek, másodszor pedig itt nem a technika a döntő, hanem az együttműködési készség, a gyakorlatiasság – ehhez persze egyfajta technikai eszközként a nyomtatás is hozzájárulhat.

Mi az, ami a Gutenberg-galaxis nyomán ma időszerű? Mi az, amit a könyv elolvasása után ma kell végiggondolnunk? A „kulturális átadás, öröklés” gondolatának fölvetésében (162) McLuhan megelőlegezi a mémelméletet. A gének mintájára „mémként” határozza meg Richard Dawkins (1986)[5] a kulturális öröklést szolgáló elemeket.

McLuhan fontos gondolata, hogy a nyomtatás, a sajtó a nemzeti nyelvek előtérbe kerülésének egyik mozgatója, így tehát közvetlenül nyelvi, anyanyelvi hatása van (223).

McLuhan a társadalomra-gazdaságra gyakorolt „forradalmi” hatásuk miatt a technikai médiumok (technomédiumok) öt generációját különbözteti meg:

A technikai médiumok (technomédiumok) öt generációja

Technikai médiumok

Társadalmi hatás

1. korai kéziszerszámok

(munkamegosztás)

2. erőátviteli rendszerek, írás

átalakuló munkaszervezés

3. könyvnyomtatás (Gutenberg-galaxis)

könyv: az első tömegtermék; kapitalizmus

4. energiafelszabadítás, jelátalakítás
(fotográfia, film, telefon, rádió) és rendszerszervezés (gép, munka, termelés)

telekommunikáció, elektronikus média (diktatúrák)

5. kibernetikai eszközök
(energiatermelés, jeltermelés, programszervezés)

informatikai/digitális fordulat;

posztmodern

Forrás: részben a Film- és médiafogalmak…, 2002: 320. nyomán

A média történelemformáló, kultúraalakító, korszakot jellemző, átformáló szerepe (például a rádió és a diktatúra, internetmigráció”*, Facebook- vagy Twitter-forradalom*)

Médium (közvetítő közeg)

Történelmi-társadalmi hatás

(tagolt) beszéd

(kumulatív) kulturális evolúció, memória, hagyományátadás

írás

kiszervezett memória, felejtés

nyomtatás, sajtó

kapitalizmus, polgári forradalom, közvélemény, analfabetizmus fölszámolása

elektromosság

éjjel látás, a test kiterjesztése

elektronikus technikák (rádió, televízió, film)

tömeg, tömegkultúra, a gyermekkor elvesztése, az empirikus tapasztalat szűkülése

rádió

20. századi tömegdiktatúrák (manipuláció), zenei kultúra

televízió

globalizmus, filmkultúra

film

ikonikus fordulat, globalizmus

fénymásolás, egyéni sokszorosítás

mindenki szerző és kiadó egyben

internet

hiperkommunikáció, hibrid társadalom, posztmodern személyiség, összkultúra, összművészet

Forrás: a szerző szerkesztése

Természetesen többféle korszakolás létezik. McLuhan nyomán a kommunikációs létformákat is újra meg kell határoznunk. Először volt a „természetes” (organikus) beszéd, azután létrejött ennek technicizált változata, az írás, ennek megsokszorozása a nyomtatás, majd elkezdték felolvasni az írást (Ong: másodlagos szóbeliség), ezt a másodlagos szóbeliséget terjeszti ki az elektronikus (tömeg)kommunikáció sajátos verbalitást (és beszédművelő tevékenységet: az élőszó nyelvi kifejezőeszközeinek tanítását) létrehozva; napjainkban pedig a digitalizáció, az internetgalaxis időszakában fölbukkan a beszédhez közeli írás (szlenges írás, másodlagos írásbeliség), oldódik a szöveg grammatikai összetartása (konnexiója), létrejön egy újabb nyelvi minőség (lazuló fonetika és grammatika, rövidítések, jelzésszerűségek, látványelemek, általában növekedő mellérendelés, szövegek közötti átjárhatóság – hipertextualitás stb.).

Komunikációs létformák korszakolása:

–természetes beszéd,

–írás,

–nyomtatás,

–felolvasás, majd a hangos felolvasás elhalkulása: néma olvasás,

–másodlagos szóbeliség: elektronikus kommunikáció,

–másodlagos írásbeliség (levélbeszéd): digitalizáció, internetgalaxis.

McLuhan legfontosabb, legtöbbet kritizált, de föltétlenül a társadalomtudományokra legnagyobb hatású gondolata: a technika hatása a társadalomra, a nyelvre. Az újabb információs (konkrétan: informatikai) változás radikálisan belenyúl a társadalmi és a kommunikációs viszonyokba. Ma már egy nemzedék nőtt föl, (újabb metaforával) a „képernyőnemzedék” (más metaforával: digitális bennszülöttek*), amely információit nem könyvekből, hanem a médiából (és leginkább vizuálisan) szerzi. Háttérbe szorulni látszik az európai műveltség alapját jelentő olvasás, általában az írásbeliség, átmeneti-köztes kommunikációs formák jönnek létre társadalmi, pedagógiai, kulturális, nyelvi kérdéseket fölvetve. Kiegészítő adalék, a sebesség: „Azok, akik először tapasztalják egy új technológia kezdetét, legyen az ábécé vagy rádió, igen hevesen reagálnak rá, mert azonnal új érzékelési arányok keletkeznek a szem vagy a fül technológiai kitágulása miatt; ez az embernek egy meglepően új világgal szolgál…” (36) Ezt tapasztaljunk az informatikai forradalom kapcsán is. A könyv igen széles körű elterjedésére több évszázad (fél évezred) volt, az informatika gyakorlatilag egyetlen emberöltő alatt átformálja a földet.

McLuhan már ír számítógépekről, érez is valamit egy újabb korszakból, de 1962-ben még nem volt internet. Azonban a Gutenberg-galaxis végét megjósolta, s ezt konkrétan a távíró megjelenéséhez kötötte: „Elméletileg a Gutenberg-galaxis 1905-ben a tér görbületének felfedezésével bomlott fel, de gyakorlatilag a távíró már két generációval azelőtt megtámadta” (281). Miért a távíró? Mert a távíró az a technikai eszköz, amely elszakította az embert az információtól. A távíróig ugyanis az információ együtt mozgott az emberrel. Az „írástudóknak” szánt üzenete: „Mi most egy olyan kor kezdeti időszakában élünk, melyben a nyomtatott kultúra jelentősége éppolyan idegenné válik, ahogyan a kéziratos kultúráé a XVIII. században […] úgy látom, hogy most nagyon keményen kell dolgozunk azon, hogy megőrizzük eredeti értékeit” (155).

McLuhan Gutenberg-galaxisa fél évszázada jelent meg, de aktuálisabb, mint valaha. Nézeteinek fogadtatása ellentmondásos. De olvasni kell, akkor is, ha sokak, például Arnold Hauser (1982: 702) szerint: „Marshall McLuhan tömegkultúra-értelmezése eredeti, ámbár erősen romantikára hajló, frappáns formulákra épült, de sokszor zavaros és az idő nagyobb részében üres metaforákkal operáló elmélet, az általa magyarázott és bírált kultúra jellegzetes produktuma, magamutogatásának, szenzációhajhászásának hű kifejezése, tipikus példája annak a kiélezettségnek, leegyszerűsítésnek, amellyel a tömegkultúra médiumai a jelenségeket bemutatják.”

(Herbert Marshall McLuhan: The Gutenberg Galaxy. The Making of Typografic Man. University of Toronto Press, 1962; A Gutenberg-galaxis. A tipográfiai ember létrejötte. Fordította: Kristó Nagy István. Benczik Vilmos utószavával. Trezor Kiadó, Budapest, 2001.)

Olvasmány

Online tér?

Az online szó nehezen illeszkedik a magyar nyelvbe. Buvári Márta nyelvész véleménye

Rosszul hangzik magyarul, szófajilag rossz, mert jelentése szerint határozó, de nincs határozói alakja, jelzőnek használják, de nem az. Most már online tér is van. Mit is jelent a szó? Online = vonalon – magyarul inkább úgy mondjuk: vonalban. Ha a telefonon vonalban vagyunk, azaz kapcsolatban, az képszerű, mert a telefonkapcsolatot eredetileg huzal közvetítette, részben most is. Lehet vonalban lenni – azaz kapcsolatban valakivel a világhálón keresztül. Ezt úgy lehet elképzelni, hogy a háló egyik szála nálam van, egy másik szála valaki másnál, és ezek a szövevény valamelyik csomópontján összetalálkoznak. Persze, ez csak hasonlat. No de vonalban tér (online tér) – már teljes fogalomzavar. A vonalak összessége a háló, és mivel ez egy igazán sajátos háló, szerintem nem baj, ha megkülönböztetésül ezt a kivételesen jól hangzó angol szót használjuk rá: net. A háló manapság nem is vezetékekből áll – csak esetleg a hozzánk befutó szakaszai, de azok sem föltétlenül –, hanem inkább a térben terjedő hullámokból, rezgésekből. Tehát az elektronikus térben terjednek az üzenetek. Ezt mondják szellemes hasonlattal felhőnek. Az orvos fölteszi a receptet a felhőbe, a patikus pedig lehívja onnan számítógépen, és kiadja a gyógyszert. Azt azért nem mondjuk, hogy találkozunk a felhőben, vagy a felhőről hallgatunk meg egy hangversenyt, ez furán hatna.

A régi görögök a felső, tisztább légréteget aethernek nevezték. Az újkori fizikában az éter szót vették elő annak a feltételezett ritka anyagnak az elnevezésére, amely az elektromágneses hullámokat, a fényt és a gravitációt közvetíti. Bár később rájöttek, hogy ilyen anyag nincs, ez a szó tökéletesen alkalmas lenne a jeleket közvetítő hullámok szövevényének elnevezésére. Tehát online tér helyett éter. Találkozunk az éterben.

Online programokat, hangversenyeket, múzeumlátogatásokat is hirdetnek. Vonalon programok? Ha az adással egyidejűleg (rossz szóval „valós időben”) néznénk ezeket, még érthető volna a „vonalban” kifejezés, de általában nem úgy van. Fölteszik egyszer, valahol tárolják, és le lehet hívni. Nagyon egyszerű volna netprogramot, nethangversenyt, netes (internetes) múzeumlátogatást mondani.

Nem föltétlenül baj, ha idegen származású a szó, ha nem tudunk jobbat, de az igen, ha rosszul illeszkedik a magyar nyelvbe.[6]

Olvasmány

Online-világban a tervezett evolúció felé

Megfontolások és továbbgondolások Szűts Zoltán Online című könyve kapcsán

Szűts Zoltán internetkutató korunk technokulturális (digitális) világának jelenségeit veszi számba, és értelmezi azokat. A kötet igyekszik a technológiai fejlődés (különösen az internet evolúciója) kronológiáját követni, de közben előre-hátra utal, különböző elméleteket villant föl többnyire a magyar nyelvben is divatossá vált (angol) szakkifejezésekkel. A jelenségek kaotikussága nehezen kényszeríthető valamilyen rendezőelvbe, ezért a kötet tartalma meglehetősen heterogén, gondolatmenete szakadozott, olykor redundánsan ismétlős. Bár a szerző szinte minden jelenségnek megadja a definícióját, szerencsésebb lett volna ezt szigorúbb szerkesztési elvvel következetesen és kiemelten közreadni, erre szolgálhattak volna a kiemelések, táblázatok, a szakkifejezések betűrendes szótára. A szerző két maga-mentséget is felhoz: „olyan témával foglalkozik, melyet éppen megél, mely a szeme előtt változik” (27), valamint megemlíti a „tudatosan vállalt szelektáló” perspektívát (474). Az előszóban utal arra is, hogy a „miért nem szerepel benne” (22) kezdetű kritikákat örömmel fogadja a munka folytatásához. Ezzel a felhatalmazással élek.

Offline-online, analóg-digitális

Miért online? Azért, mert sok mindent jelent ez a szó a magyarban is, a némi nyelvtani ellentmondással átjött kifejezés általános jelentése: „interneten elérhető tartalom, eszköz, felhasználó”. Az online szó tehát lehet melléknév, de jelentése határozói: online vagyok (bekapcsolt, jelenlévő állapotban vagyok). A terminológiai letisztultságra (ha egyáltalán várható ilyen) még várni kell. Ma az egyes angol, magyar és vegyes fogalmakat meglehetősen szabadon, keverten és pontatlanul használjuk. Éppen ezért érdemes néhány fogalmat a helyére tenni. Ilyen az elektromos, az elektronikus, az analóg és a digitális, az offline* és az online fogalma.

Minden elektromos, amit (villany)áram hajt. Elektronikus, szemben a mechanikussal, amiben elektronika van, vagyis működésének lényege az elektronika. A hagyományos rádió és televízió például elektronikus. A jeltovábbítás lehet analóg: hanghullámokkal elektronikus frekvencián, és lehet digitális, digitalizált jelekkel. „Az olyan információhordozók, mint a hang, a fény analóg jelként – egyaránt valamely rezgés amplitúdójának időbeni változásaiként – írhatók le. Az analóg jelet a kizárólag diszkrét értékeket felvevő úgynevezett digitális jeltől elsősorban az különbözteti meg, hogy az analóg jel a jelátvitel során sokkal sérülékenyebb – információtartalma jelentősen csökkenhet vagy módosulhat.” (Film- és médiafogalmak… 2002: 196.) A digitális technológia az informatikai alapegységeken (számjegyeken) alapuló információt (szöveg, kép, hang), annak jellemző eszközét, a számítógépet (komputert[7]) jelenti. A digitális információ továbbítása lehetséges a világhálón (interneten). Az online fogalma pedig ennek a digitális információnak a világhálón (interneten) való elérhetőségére utal. Az internet teszi lehetővé a számítógép által mediatizált kommunikációt (CMC – computer-mediated communication). Az offline* kifejezés az online ellenhatásaként jött létre.

Online: 1. hálózatra kapcsolt, vagyis interaktív, egyidejű összeköttetés, amelynek során a felhasználó számítógépe (okostelefonja) kommunikálhat a hálózat segítségével elérhető számítógépekkel (más digitális eszközökkel). 2. Olyan, a hálózati forgalomba bekerülő médiaszöveg, amelynek tartalma elkészülte után is módosítható (például az online, azaz interneten megjelenő újságok cikkeinek szövege, illetve képállománya – a jelszó ismeretében – közlés után is bármikor módosítható).

Offline: 1. kapcsolat nélküli: a hálózati eszközök felfüggesztett üzemmódja (például a levelezőszoftverek használata a beérkezett e-mailek elolvasására, élő, aktív hálózaton kívül). 2. Olyan informatikai eszközök, amelyek nem módosíthatóak (CD-ROM), hasonlóan a nyomtatott sajtó termékeihez vagy a könyvekhez és a hanglemezekhez. (Film- és médiafogalmak… 2002: 286) 3. (Új jelentés:) általában a jelenléti kommunikáció. Például: Offline (személyes jelenléttel) lesz megrendezve a doktori vita?

Az internetes közvetítés mindenképpen digitális, de a digitális készülékekben továbbra is van elektronika. Az e-mail – mivel továbbítóközege az internet – digitális továbbítású, de elektronika segítségével, tehát egyszerre elektronikus és digitális eszköz. Talán az lenne a legjobb megfogalmazás, hogy az újmédia-jelenségek digitális kódolású elektronikus eszközök. Ennek ellenére keveredik a kettő, például: e-mail, e-book, amely szavakban az e- előtag electronic-ot jelent. Helyesebb lett volna d-vel (digital) jelölni, de ma már mindegy.

Az e-könyv (e-book) meghatározása: elektronikus könyv, vagyis digitálisan tárolt, a világhálón keresztül terjesztett szöveges mű. A mobiltelefon képernyőjét használó e-könyv pedig az m-könyv (de ez a fogalom sem terjedt el, maradt az e-könyv). (Film- és médiafogalmak… 2002: 211)

Az offline-világ*, valamint az elektronikus, analóg/digitális, digitális/bekapcsolt/kikapcsolt technológiák szerkezeti ábrája

Forrás: a szerző szerkesztése

Forma (hordozó közeg) és tartalom

Nem elégségesen és nem eléggé elméletien elmagyarázva, de sokszor visszatér a könyvben, így a szerző felfogásában az internetkommunikációnak kettős arculata van: a jelenség fölfogható formának és tartalomnak is. Igaza lehet Marshall McLuhannek, amikor azt írja, hogy „a médium maga az üzenet”. Vagyis az internet (világháló) lényege: egyszerre (konvergens) kommunikációs közeg, csatorna (forma, technológia), valamint egyszerre sajátos tartalom(típus). De legyen bármennyire is mindkettő egyszerre, ezt a két jelenséget a magyarázat miatt érdemes szétválasztani. Vagyis az egyik oldalon ott áll a technológiai médium (a forma), amely hagyományosból újmédiává alakul, a másik oldalon pedig a sajátos tartalmak, amelyek a hagyományos műfajokból továbbfejlődnek (például naplóból blog*).

Online kommunikáció (internet)

Forma

Tartalom

kommunikációs közeg, csatorna, technológia

hagyományos → újmédia

konkrét tartalom, műfajok

aszinkron → szinkrón

konvergencia*

„a médium maga az üzenet” (McLuhan)

Forrás: a szerző szerkesztése

„Internetes” mém

Leegyszerűsítő és félrevezető a mémfelfogásnak az internetes mémjelenségre való átvitele. Mert mi a mém? A szerző helyesen határozza meg Dawkins (1986) nyomán (elméletnek nem is nevezném, inkább elképzelésnek): gondolatoknak a legkisebb, még vagy már önmagában is értelmes szöveges, képi vagy multimediális egysége, amely megbízhatóan és termékenyen másolódik az egyik emberi agyból a másikba (394). És itt is előhozható az, amit az online kommunikációra vonatkozóan a forma és tartalom kettőssége kapcsán említettem. A mémek formailag hordozókra (érzékelhető formára) települnek: kép, szöveg, termék (tárgy), rítus (szokás); tartalmilag pedig sokfélék lehetnek: alapvetően a kulturális és nyelvi hagyomány, tudás elemei és szimbólumok, utalások (referenciák). Jellemzően a folklór viselkedését mutatják, ezért terjedésük erőteljesen a (régi-új) szóbeliséghez, aktualitásokhoz kötődő; sebessége változó, kaotikus.

Meglátásom szerint azonban különbséget kell tenni a mémek elméleti (elvont) és gyakorlati (a valóságban megjelenő) fogalma között. A mém ugyanis elvont kategória, a mém nem látható, nem hallható, így át sem adható. Az elvont és a konkrét ellentétéről van szó. Hasonlít a folklorisztikában tárgyalt invariáns-variáns megkülönböztetésre vagy a pszichológiában tárgyalt prototípusra (elvont alapesetre). Ugyancsak hasonló jellegű megkülönböztetés van a mondattanban a rendszermondat és szövegmondat között, a szövegtanban pedig magszöveg vagy prototipikus szöveg (invariáns) és a valódi, létező szöveg között. Egyébként komolyan fölvethető, hogy valójában mond-e újat a genetika mintájára alkotott mémfelfogás a folklórterjedés elméleteihez képest. A mémszerű (egyébként folklórszerű) terjedés az internet minden információjára igaz. Például a rövid szöveges „internetes” mém angol megnevezése: catchphrase (jelmondat, szlogen). Jellemzően az interneten gyorsan terjedő népszerű szó vagy kifejezés (szállóige). Az internetes mémek ennek csak egy sajátos alműfaját jelentik: online és virálisan[8] terjednek, többnyire tömegkulturális (popkulturális) referenciákat, egyszerű, ismétlődő, humoros tartalmakat jelenítenek meg rövid szöveg, kép, videó, hanganyag formájában. További jellemzőjük: a remix vagy mashup.

Mém

Forma (hordozó)

Tartalom

kép, szöveg, tárgy, rítus

kulturális és nyelvi hagyomány

tudáselem

szimbólum

utalás

Forrás: a szerző szerkesztése

A mém megjelenési formája

Elmélet (elvont forma)

Gyakorlat (megjelenés)

a rendszer eleme, „mag”, absztrakt, invariáns, prototípus

variáns, (valódi) kép-nyelv szöveg

montázs, remix

Forrás: a szerző szerkesztése

A széles körben elterjedt internetes mém megnevezés tehát félrevezető. Valójában (multimediális) kisszövegről (nanoszövegről) van szó, amely emlékeztet a karikatúra változatos műfajaira, a gyermekirodalom kép + szó vagy az általam korábban a tetoválásszövegek között leírt ábratext*, ábraszöveg műfajára.[9]

Média – my media

Az új világ (online-világ, média) Szűts Zoltán összefoglalásában: (félig-meddig ismeretlen), multimediális, bináris, nonlineáris online-univerzum. Ebben az új világban változás figyelhető meg az egyén az egyénhez*, az egyén a tömeghez* és a tömeg a tömeghez* kommunikációs formák, valamint a korábbi aszinkron médiatípusoktól a szinkrón és egyben aszinkron médiatípusok felé való eltolódásban. Az elektronikus média tömeges, a digitális média személyre szabott (my media). A szinkronicitás a jelenlétélményt erősíti, az aszinkron tartalmak pedig a hagyományozódást. A változás fő iránya így ábrázolható:

aszinkron → szinkrón műfajok

És az egyes kommunikációs formák esetében így ragadható meg:

–E-mail: aszinkron, egyén az egyénhez*, egyén a tömeghez*.

–Hírcsoport: aszinkron, egyén a tömeghez vagy tömeg a tömeghez.

–Fórum, üzenőfal, oldal: aszinkron, tömeg a tömeghez, visszakereshető, GYIK (gyakran ismételt kérdések).

–Weblap, honlap: aszinkron.

–Cset: szinkrón, interaktív, egyén a tömeghez, tömeg a tömeghez.

–Online média: push → pull, mass → my media, interakció, proaktivitás.

Technológiai kronológia

Bár a könyvben a technológiák tárgyalása jórészt követi a kronológiát, nagyon hiányzik egy áttekintő táblázat, amelyet a könyv adataira támaszkodva így képzelnék el:

Technológiai kronológia

Időpont

Találmány

1867

Bell: telefon (a szóbeliség belép egy kiterjesztett kommunikációs térbe, elkezdődik a másodlagos – jelenlét-deficites – szóbeliség)

1893

Telefonhírmondó (Puskás Tivadar, hír- és kulturális szolgáltatás egy telefonhálózaton)

1938

kalkulátorszolgálat (Kozma László, az elektromos számológép alapötlete)

1970

domainnévrendszer

1974

Internet → internet (a szó megszületése és később köznévvé válása)

1983

internet (világháló; a szó széles körű elterjedése)

1990–2004

web 1.0 (a számítógépek összekapcsolása, információs világháló)

1991

World Wide Web (Tim Berners-Lee, honlap)

1992

surfing the internet (webszörfölés)

1994

a világháló beépül a társadalom és kultúra mélyebb rétegeibe

1994

Yahoo! (online tartalomszolgáltató, ingyenes e-mail)

1995

MP3 (tömörített zenei formátum)

1996

Google (internetes kereső)

1997

blog* (internetes napló)

1998

mobiltelefon (színes kijelző)

1999

MSN (online kommunikáció)

2001

mobiltelefon (fényképezési lehetőség)

2001

iPod + MP3 + fájlcsere (zenei könyvtár) (funkcionális előzménye: hordozható táskarádió; hordozható kazettásmagnó: walkman; a digitális korban discman: hordozható CD-lejátszó)

2001

Wikipédia (a web 2.0 előfutáraként; online, közösségi enciklopédia, közösségi tartalom-létrehozás és crowdsourcing)

2002–2014

iWiW

2003

Skype (internetes telefonálás)

2004

Gmail (ingyenes levelezőrendszer)

2004

Scolar (tudományos keresőrendszer)

2004

Facebook (közösségi oldal, média)

2005k

web 2.0 közösségi világháló, felhasználók összekapcsolása, közösségi média

2005k

vlog* (videoblog)

2006

Twitter (közösségi hálózat és mikroblog-szolgáltatás, amely lehetővé teszi a felhasználóknak, hogy rövid bejegyzéseket vagy egymásnak szánt üzeneteket írjanak)

2007

okostelefon (iPhone: kijelző, kamera, hálózatra kapcsolódó, gyors internetböngésző, médialejátszás)

2007

Netflix (funkcionális előzmény: videótéka; online videótéka, médiastreamelő, kölcsönző szolgáltatás; több eszközön elérhető: tévé, számítógép, okostelefon, táblagép, játékkonzol; az online-televíziózás forradalma, ajánlási rendszer, nemlineáris televíziózás, internet és történetmondás találkozása, konvergenciája, letöltés helyett lehívás; megtöri az „ami online, az ingyen van” felfogást)

2008

Spotify (online zeneszolgáltatás)

2010

Instagram (alacsony technikai küszöb, önrepezentáció képek segítségével)

2011

Snapchat (rövid ideig elérhető szöveges és képi üzenet)

2011

TikTok (kínai videomegosztó közösségi hálózati szolgáltatás, rövid tánc-, szinkron-, komédia- és tehetségvideók stb. készítésére szolgál)

2014

csetbot* (mesterséges intelligenciával rendelkező csevegőprogram: tudakozó, okosotthon-vezérlés, online-rendelés, lelkisegély-nyújtás)

2016

Pokémon Go (kiterjesztett vagy augmentált valóság*, szórakoztató tartalom hoz áttörést egy technológiában)

Forrás: a szerző szerkesztése

Az említések sokszor esetlegesek. Például hiányzik a mobiltelefon, az sms teljes története; a Yahoo! és a Gmail szerepel a könyvben, a Freemail nem.

Digitalizált folklór, szöveg

A digitalizáció elérte a szövegeket (digitalizált szöveg), a hangokat (digitális hangfelvétel) és a képeket (digitális kép, film); ezáltal új lehetőséget adott az így rögzített szövegek, hangok, képek alakítására (manipulálására), keresésére, mintegy új kommunikációs és kulturális korszak nyitányára. Szűts Zoltán helyesen a kommunikáció és a kultúra szoros kapcsolata mellett tör lándzsát (185), amit a világháló metaforái is jeleznek: bábeli könyvtár (Borges), pillangóhatás, hatlépésnyi távolság (az első irodalmi forrás: Karinthy Frigyes), illetve a sebesség metaforája (virális tartalom); de felhasznál, idéz olyan elméleteket is, mint a káoszelmélet, rizómastruktúra, flow, mémelmélet.

A kommunikáció kultúraformáló médiumainak teljes leírása is várat magára. Az írást, a könyvnyomtatást, az elektronikus eszközök közül a televíziót Terestyéni Tamás (2006: 215–221) kommunikációelméletében a kommunikáció kultúraformáló médiumaként említi, de nem mutat be teljes rendszert, ahogy Szűts Zoltán Online című munkája sem.

A folklórjellemzők sajátos netfolklór formájában jelennek meg. Ezt a jelenséget a folkloristák a folklór továbbélését tárgyaló (neo)folklorizmus címén tárgyalják; a kulturális antropológusok inkább a netográfia* körébe sorolják. Szűts Zoltán megemlíti a folksonomyt*, vagyis népi osztályozást (a folk és a taxonomy szavakból; a címkézés* együttműködésen alapuló folyamata), valamint a web 2.0 világának folklorisztikus jellemzőket mutató online részvételi kultúráját, participatív magatartását.

Konvergencia

Az online világ egyik fő jellemzője, ezért kulcsszava: a konvergencia*. Az internet konvergens közeg. A konvergencia „jellemző mind a fizikai produktumok (például kommunikációs eszközök és hálózatok), mind a nem fizikai képződmények (például adatbázisok, kommunikációs csatornák, tartalomelosztó rendszerek) szintjén” (397). A technológiai konvergencia a telekommunikáció, a tömegkommunikáció és az internet összekapcsolódását jelenti, az eszközök konvergenciájának jelképe a képernyők (mobiltelefon, televízió, számítógép, okosotthon) egységesülése az okostelefonban, de zajlik az életszférák konvergenciája: a magán-nyilvános-üzleti-kulturális-szórakozási szférák összekapcsolódása (178); és én teszem hozzá: a nyelvi létmódok, a műfajok, valamint sajnálatos módon a közszolgálati és kereskedelmi média összemosódása.

Konvergenciák:

–fizikai, technológiai (például okostelefon),

–nem fizikai (adattár, tartalom),

–életszférák (magán-nyilvános),

–nyelvi létmódok, műfajok,

–médiaipar (közszolgálati-kereskedelmi média).

Az eszközök térbeli elhelyezésének szimbolikája is mutat konvergenciát. A hagyományos népi kultúrában létrejött a lakásban (tisztaszobában) a szent sarok. A televízió megjelenésével a lakás központi helyére, többnyire a szent sarokba költözött „házioltár” funkcióban a készülék; s köréje gyűlt esténként a szomszédság, a család. (Hasonló jelenség a rádió megszületésekor is megfigyelhető volt.) A számítógép eleinte többnyire a gyerekeknél (mint játékszer), majd a szülők munkaasztalán foglalt helyet, de a médiakonvergencia* hatására egy nagy központi képernyője ismét a lakás középpontjába kerül a televízió helyére, házioltár szerepben, és mellette kis „mellékállomások” bukkannak fel (gyerekszobában, dolgozószobában, konyhában).

A kommunikációs közeg (technológia) konvergenciájának egyik példája lehetne az sms és a cset. Mindkettő rövid üzenetküldési lehetőség, de az első még a telekommunikációhoz tartozik, mert telefonok között működik, a második pedig már az interneten:

–sms – internetes kapcsolat nélküli üzenetküldés (telekommunikáció, telefonok között),

–cset – (instant messaging) interneten egyazon alkalmazáson belül szinkrón kommunikációs csatorna, one-to-one, many-to-many.

Az online-világ jelenségei

Az online-világ további tárgyalt jelenségei a könyvben (betűrendbe állítva, némiképpen rendszerezve): augmentált valóság*, big data*, blog*, címkézés (tagging)*, crowdsourcing*, cyberbullying*, digitális demencia*, e-book*, e-learning*, Facebook*, hashtag*, hiperdimenzionalitás*, influenszer*, kiterjesztett vagy augmentált valóság (AR)*, megfigyelés*, netsemlegesség*, nyilvánosság*, online múlt (digitális lábnyom)*, prosumer*, sharing economy*, surveillance*, szelfizés*, szimulakrum (szimulákrum)*, trollkodás*, újmédia*, véleménybuborék*, viralitás*, virtualizáció*, WAP*.

Ütközések

Szűts Zoltán nem technopesszimista és nem technooptimista, korrekt módon törekszik az internet világának ellentmondásait (előnyeit, hátrányait) bemutatni. Alapállása, hogy az internet minden tudatos tervezés ellenére kiszámíthatatlanul működik. Néhány árnyalt, ellentmondásos jelenség szembeállítása a kötet példái, illetve egyéb példák alapján:

& Sebesség: Minden új technológia a sebesség növelését szolgálja (221). Freund Tamás: „Ma viszont az információrobbanás: a telefon, a rádió, a televízió, a videó, az internet, a távjelenlét korszakát éljük. Ez alig 100 év alatt zajlott le, s az agy ilyen rövid idő alatt képtelen alkalmazkodni egy ennyire megváltozott információs környezethez, hiszen a biológiai adaptációhoz az kell, hogy valamilyen spontán genetikai változás előnyösnek bizonyuljon a megbirkózási folyamatban, ha a szelektálódás is ez irányba mutat, akkor ezek stabilizálódnak a közösségben.”

& Gondolkodó gép: Míg Z. Karvalics (433) szerint a gondolkodó gép metaforája értelmetlen, félrevezető, diskurzusromboló – Szűts példát hoz rá, hogy taníthatják meg a gépet (csetbotot*) agresszív, intoleráns kommunikációra; hogy a gépek kifejlesztettek egy saját nyelvet; valamint, hogy érzelmi kötődés alakulhat ki a géppel.

& Megfigyelés: Egyik szerző megnyugtat, hogy a megfigyelés csak üzleti célú, miért lenne érdekes az egyes személyek számára – ha azonban ellenőrizetlen, bárki végezheti (469), akkor talán még sincs rendben.

& Olvasás: A képernyőről való olvasást (289) egyes szerzők nem értékelik különösnek, bár sajátosságait leírják. – Ezzel szemben hangsúlyozni kell, hogy a hagyományos olvasás lineáris, valamint haptikus (tapintási ingert is magában foglaló), a képernyőről való olvasás azonban nonlineáris (290) és nem haptikus, tehát igenis sajátos. Különösen, ha hozzátesszük, hogy a történetmondásnak (storytelling) fontos szerepe van a kultúrában: a lineáris történet leköti és stabilizálja a világot (290), s ha ez megszűnik…

& Információ: Vannak, akik örvendeznek a korlátlan információnak. – Ám létezik az információs túltelítettség: amikor kezelhetetlenül sok tartalom válik hozzáférhetővé, és nehéz köztük a szelektálás (347), s ekkor megjelenhet a digitális demencia*.

& Technológiai fejlődés: A technooptimisták maradéktalanul örülnek a technológiai fejlődésnek. – Érdemes tudatosítanunk, hogy az új, túlzottan vagy rosszul használt technológiák veszélyt jelenthetnek. Példa erre a röntgen: az 1950-es években (még nem tudván a sugárzás káros hatásáról) Amerikában röntgenpartikat szerveztek, sőt a cipőboltban röntgennel világították át a lábakat (391).

& Felejtés: Az internet világa mindent megőriz, minden előkereshető, tehát nem szükséges a mentés, tárolás, lejegyzés. – Ez az internet „mélyrétegeiben” lehetséges, de az internetes tartalmak viszonylag gyorsan elavulnak, az adatok elérhetetlenné válnak, eltűnnek. Egy példa: A 2000. évi olimpia 150 weboldalából egy évtizeddel később egy sem volt elérhető (366).

Végül nem árt tudatosítani, hogy a fejlődés nem egyenes vonalú (most nem térnénk ki arra, hogy Hamvas Béla szerint fejlődés nincs is, később idézem). A könyv példái a korábbi korszakok technológiájának feléledésére: a rádió elterjedése újra divatba hozta a primitívebb technikájú gramofont; a nyomtatás feltalálása megindította a kéziratos magyar irodalmat (298), bár én inkább arra gyanakszom, hogy egyszerűen csak több kézirat maradt fenn azóta. De például a kézírás reneszánsza felfedezhető a kalligráfia továbbélésében, azután kicsit feltámadt a diafilm, a hagyományos lemezjátszó és a bakelitlemez, és él még a fekete-fehér fényképezés is.

Az online-világra (formára és tartalomra) összefoglalásképpen annyit mondhatunk: hogy nincs új a nap alatt, mindennek van előzménye vagy legalábbis analógiája, párhuzama, de most a technológiai újítások fokozottan és gyorsultan jelentkeznek, hatásaik nem mindig nyilvánvalóak. Csak egy dolog tűnik bizonyosnak: az ember alapvetően nem változik. Ha azonban a technológia befolyásolja az evolúciót (beszélnek is tervezett evolúcióról), nem árt óvatosnak lenni.

(Szűts Zoltán: Online. Az internetes kommunikáció és média története, elmélete és jelenségei. Wolters Kluwer, Budapest, 2018.)

Az e-nyelv kialakulása, kutatása

Az új kommunikációs technológiák létrehozták a nyelvhasználat új létmódjait. Ezt összefoglalóan számítógép közvetítette kommunikációnak (CMC* – computer-mediated communication), „hálókommunikációnak”; kimondottan nyelvi kommunikációját többféleképpen, az egyszerűség kedvéért itt e-nyelvnek, magyar változatát netmagyarnak nevezzük. Az új létmódok rendszerszerűen a következőképpen épülnek egymásra. Az évezredek alatt kialakult beszéd és írás mellett megjelent ezek módosulása, az úgynevezett másodlagos szóbeliség, valamint felbukkant a másodlagos írásbeliség. Az újabb informatikai-kommunikációs technológiákkal tehát a kommunikációs (nyelvi) létmódok megkettőződtek. Az elsődleges szóbeliség alapja az élőszó, az elsődleges írásbeliségé a kézírás. Az elsődleges írás technológiai kiterjesztése: a nyomtatás, az írógép. Az egyéb sokszorosító eljárások („kőnyomat”, stencil, fénymásológép) még nem jártak az elsődleges írásbeliség minőségi átalakulásával. Az elsődleges szóbeliség technikai kiterjesztése: a telefon, a hangrögzítés, hangtovábbítás azonban létrehozott egy új minőséget, a másodlagos szóbeliséget (Ong 1982), amely írásbeliségen alapul, abból elevenedik fel. A fogalmat Nyíri Kristóf (2010: 45–46) korábbról eredezteti, Hajnal István 1935-ben írt, (akkor publikálatlanul maradt) írásából:

„Az írás-érintkezéseszköz a telítettség korában jár: felvett már mindent magába, ami azelőtt a hangnyelv birtoka volt. […] Önmaga szerepét kezdi bevégzetté tenni ezzel: különösen, amikor a művészetek és a mozgó kép az érzékelhető élet elénkvarázslásával kielégíti. A telítettség ez állapotában az írásbeliség egyoldalú szerepének meg kell szűnnie. […] Ismét a szóbeliség a vágyunk, az írás lehető kiküszöbölése: az ösztönszerűség az érték a művészetben és az életben egyaránt.”

Hajnal István gondolata az „élőszó varázsa” kapcsán szerintem másra vonatkozik: a szóbeliség iránti igény növekedésére, amit a hétköznapi életben a beszélgetés, a hagyományos és új szóbeli folklór vagy éppen a rádió valósíthat meg. McLuhan és Ong viszont az írásbeliségből fölelevenített (kvázi: felolvasott) szövegekre gondolt. Nyíri Kristóf (2010: 46) összegzése persze így is megállja a helyét: „a Hajnal–McLuhan–Ong-féle szóbeliség/írásbeliség-paradigma” nyomán levonhatjuk a következtetést: „a közvetett kommunikáció akkor ígérkezik legsikeresebbnek, ha abban beszéd, írás és kép egyetlen egységes üzenetté ötvöződik”. És ennek egyik eszköze: a multimediális mobiltelefon (leggyakrabban használt mai nevén: okostelefon).

Az új, írást továbbító alkalmazási lehetőségek szaporodnak (és megszűnnek, átalakulnak): sms, e-mail, cset, msn, iWiW, Facebook, Twitter, Tumbler. Az informatikai világ kitermelte a másodlagos írásbeliséget, az új eszközökön használt sajátos írásbeli nyelvezetet (ugyancsak Ong 1996: 80). Ennek megnevezései (amelyek a különféle megközelítéseket is jellemzik):

~ írott beszélt nyelv,

írott párbeszéd (Bódi 2004);

~ szimbolikus írásbeliség (Bódi 2005: 195);

~ új beszéltnyelviség,

később: másodlagos írásbeliség (Ong 1996 nyomán Balázs 2004, Szűts 2018: 277);

~ virtuális írásbeliség,

~ mediálisan írott, koncepcionálisan (koncipiálisan, magyarul: tervezetten) szóbeli kommunikáció (Koch–Oesterreicher 1994 nyomán Benczik 2006: 17, Érsok 2003, 2006);

~ spontán írott nyelv (szemben a tervezett írott nyelvvel, Petykó 2012);

~ digitális írásbeliség,

~ digilektus* (Veszelszki 2010);

~ netnyelv (netspeak).

A nyelvi medialitás változásainak értékes elméleti áttekintését adja Benczik Vilmos (2006).

Az interneten megjelenő-alakuló sajátos nyelvhasználattal kapcsolatos első megfigyelések legelőször nyelvhasználati-nyelvművelési kérdéseket vetettek fel. 1998-ban felbukkan a digitális nyelvújítás fogalma. A 2000-es évek elejétől fokozatosan formálódik a magyar netnyelvészet. Az internetnyelv vizsgálatának első nemzetközi monográfiájával (Crystal 2001) párhuzamosan folytak már a magyar netnyelvészeti (internetnyelvészeti) kutatások is, hamarosan megszülettek az első magyar összefoglalók (Bódi 2004, Balázs–Bódi 2005, a netnyelv és -folklór nyelvéhez lásd például Veszelszki Ágnes online-bibliográfiáját, valamint 2009-ben külön online folyóirat is indult E-nyelv Magazin címmel.). Az internetes nyelvhasználattal kapcsolatos megfigyelések szaporodnak, tendenciák, szabályok látszanak kirajzolódni, s ezekből következtethetünk folklórjelenségekre is. Tolcsvai Nagy Gábor (2004: 201) így látja:

„A személyes és a személyesen vállalt elektronikus kommunikációban megmutatkozó változatosság általában erős alkotójelleget mutat, amennyiben új nyelvi formák létrehozását támogatja. E nyelvi világ fontos összetevői az új szóalakok, új jelentések létrehozása, a szlenges kifejezések gyakorisága, a becézések, a szövegelés (poénkodás), nyelvi durvaság, a tömörség, az emotikon és a friss, általában angol eredetű idegen szavak magyar átírású használata. Másrészt ennek is kialakult mára a konvencionális összetevője, amely a kreativitást fékezi.”

A szóbeliség-írásbeliség dichotóm megkülönböztetését az új informatikai technológiák fényében föltehetően újra kell gondolni, helyette átmenetekről, folyamatokról (tendenciákról) beszélhetünk. A szóbeliség/írásbeliség és a személyes/magán és nyilvános / közösségi oppozíciók szerint listázhatók az egyes mediális technológiák (Bader nyomán Érsok 2006: 172–173), például cset, blog, fórum, magán-sms, magán-e-mail, „faliújság” (poszt), levelezőlista, „nyílt” vagy kör-sms, hivatalos e-mail stb.

Petykó Márton (2012: 49) a spontán beszéd és tervezett/kötött beszéd analógiájára bevezeti a spontán írott nyelv/tervezett írott nyelv terminusokat, amelyek között számos átmenet van.

A szóbeliség és az írásbeliség „széles határán” megjelenő különféle szöveghordozó közlések rövidítésekből, egyéb informatikai jelekből is fölépíthetők, s így szemiotikai értelemben átmeneti kép + szöveg konstrukciók hozhatók létre. (Az efféle – folklórhordozó – szövegek/jelkomplexumok tipológiájához lásd: Petőfi S. – Benkes 2002) A jeltípusokban ma már szerepet szánunk a statikus (rögzített) és dinamikus (mozgó) jelek megkülönböztetésének is. Utóbbihoz tartoznak az animotikonok* (az animáció és az emotikon szavakból, Bódi–Veszelszki 2006: 74). A folklórhagyományból is ismerünk a közlemények továbbítására különféle grafikus (képi), írásos és egyéb szövegrövidítési eljárásokat. Éppen a különféle informatikai közlésmódok teszik lehetővé, hogy a képi jelekből az írásos jelekbe való átmenetet, ennek különféle módozatait modelláljuk. A képi/írásos és a statikus/dinamikus oppozíciók szerint a következő jeltípusokat különböztethetjük meg (részletesebben lásd még A netfolklór nyelvi létmódja című fejezetben):

1. ábra: Jeltípusok

Forrás: a szerző szerkesztése

Ezekre az egyszerű és összetett (grafikus + írásos), ráadásul uni- vagy multimediális jeltípusokra számos példát találhatunk az interneten, s ezek egy része internetes folklórként internetes mém, hungaromém, illetve vírus vagy vírusvideó megnevezéssel terjed.

Egyes példák mutatják, hogy a kulturális (folklorisztikai, nyelvi) változások folyamata összefügg a technikai fejlődéssel, a technikai fejlődés azonban nem tünteti el a hagyományos kulturális formákat, legföljebb módosítja azokat, sőt az is előfordul, hogy régi formákat visszahoz vagy helyreállít. A mobilkommunikáció a folyamatos bekapcsoltsággal és eléréssel gyakorlatilag az örök jelenléthez való visszatérést teszi lehetővé. Az sms-szövegírással pedig sok korábbi írástechnika elevenedik fel (például képírás, szótagírás, magánhangzó-kihagyásos írás, 90 fokkal elfordított írás, kiejtés szerinti írás) (lásd Balázs 2009a; de később ebben a kötetben is). Balaskó Mária (2003a, b) szerint a számítógépes kommunikáció (csevegőcsatorna, cset) „magán viseli hasonló műfajok jegyeit, (de) számos olyan egyedi jelenséggel is rendelkezik, amelyek feljogosítják arra, hogy önálló műfajnak tekintsük” (2003a: 17–18), a „csevegés etnográfiájában” pedig „módosulnak azok a paraméterek, amelyek általában meghatározzák a kommunikatív események szerkezetét. A kölcsönös hatásból a társadalmi és nyelvi interakció különleges, eddig ismeretlen fajtája alakult ki” (2003b: 18).

Az e-folklór kialakulása, kutatása

Minden médiumnak (kommunikációs közvetítő közegnek, eszköznek) van folklórhordozó szerepe. Ez lényegében McLuhan (1962/2001) „a média maga az üzenet” elképzelésének a továbbgondolása. Az informatikai világ azonban további lehetőséget teremtett a folklór, illetve a folklór továbbélése számára.

Az internet (világháló) már létrejöttekor felvillantotta a folklórterjedés új lehetőségeit. A 2002. évi magyarországi országgyűlési választások kapcsán körbeküldött jelszavak formájában (kör-sms) mint valamiféle sms-folklór váratlanul felbukkant az sms-kampány (jelszókampány). Előzményének tekinthetők a graffitik, illetve a jelszókultúra (például a rendszerváltás megmozdulásainak jelszavai). De az sms-nek mint technológiának csak egy villanás jutott a technikatörténetben; a választási sms-kampánynak pedig csak egy alkalom (2002). Az internet második nemzedéke, a web2 (közösségi világháló) egyértelművé tette, hogy a közösségi élet, hagyományműködés (átadás-átvétel) egészen új, virulens (hasonlattal: „fertőzőképes”, illetve: életképes) terepet kapott. A web2 magával hozta az e- (electronic) előtagú, az új elektronikus, digitális kódolású technológiákkal születő-terjedő, minőségileg más jelenségeket: e-kultúra, e-nyelv, e-könyv, e-filológia, e-irodalom, e-retorika (vö. Balázs 2010) stb. Ebbe a sorba tartozik az e-folklór vagy (inter)netfolklór. Ezek kutatását végezheti a közben digitális bölcsészetnek nevezett irányzat (beleértve a netnyelvészetet is).

A 2002. évi sms-kampány kapcsán beszéltünk a „futótűz- vagy pontról pontra kommunikációról” (Balázs 2003a), az akkortájt tömegrendezvényeken fölbukkanó úgynevezett sms-falak kapcsán az „elektronikus graffitiről” (Balázs 2004), amely elnevezések már folklór jellegű működésre utaltak. Az új (hamarosan kiderült: „zsákutcás”*) médiumban, az sms-ben való folklórelemeket sms-folklórnak neveztük el (a téma további folklorisztikai bemutatásához és elemzéséhez lásd Domokos 2005, 2007, 2010; összefoglalásához: Balázs 2011b).

A másodlagos írásbeliség (spontán írott nyelv) számos új folklórjelenség hordozója. Ez iránt lassan megélénkült a tudományos érdeklődés, s a nemzetközi kutatásokkal összhangban[10] egyre több magyar anyagon végzett kutatás született (vö. például Balázs szerk. 2002; Bódi 2004; Balázs–Bódi szerk. 2005; Érsok 2003, 2006; Veszelszki 2011b). A kutatásoknak a dokumentálás mellett a magyarázat is a feladata. Többek között annak a kérdésnek a megvizsgálása, hogy a nyelvben kódolt kultúra miként változik az egyes technológiák hatására, s vajon ennek milyen következménye van a kulturális világokra, például a hagyományra. A folklór „szinteződik”, átmeneti formák jönnek létre. A kérdés persze nyitott, hogy antropológiai jellemzőnk, a „folklór” átalakulásaiban mennyire őrzi meg eredeti sajátosságait, s hogy az e-világ nem jelent-e valóban új, minőségi változást; talán éppen a (kumulatív) kulturális evolúcióban valamiféle „megszaladást” (megugrást). (A kumulatív kulturális evolúcióhoz lásd Tomasello 2002; illetve a kérdésre a kötet végén visszatérek.)

A (népi) kulturális változók kiváltó okai között Voigt Vilmos (2003: 12–13) fontosnak tartja a migrációt, a modernizációt, az urbanizációt, a szekularizációt, a műveltségi és a kommunikációs változásokat, valamint a technológiákat:

„A folklór szempontjából nem is annyira az újságok és a könyvek terjedése, hanem korábban a postai levelezés, majd a film, rádió, televízió megjelenése volt döntő fontosságú. […] Ezek gyakorlatilag éltetik, újjászervezik a folklórt. […] Napjainkban a mobiltelefon, számítógép, legújabban az internet változtatta meg az életvitelt és életmodelleket. Különösen a fiatalok esetében látszik ez jól. Azt viszont nem vettük eddig észre, hogy ebben az új közlésvilágban egyáltalán maradna helye a folklórnak. […] Persze az ilyen csatornákon történő viccmesélés, az innen letölthető „esti mesék” már egészen új jelenségei a folklórnak.”

Az antropológiai szemlélet erőteljesen szorgalmazza a „ma kultúrájának” vizsgálatát: „A globalizáció, az információs és a fogyasztói társadalom olyan folyamatokat hoznak létre, melyek hatására a kulturális antropológiai vizsgálatok újabb és újabb lendületet nyernek.” (Boglár 2005: 29–30.) Kutatásaink a múltból a jelenbe, sőt talán a jelenből a jövőbe is tartanak; nem feledve, hogy tudományunk lényeges üzenete: hogyan bukkan fel (ismétlődik) a jelenben a múlt; s bizonyos tekintetben ennek alapján jövőbeli változásokat is megjósolhatunk, ahogy azt például a hálózattudomány teszi azzal a jelszóval: „a jövő kiszámítható” (Barabási 2010).

Az 1990-es évek elejétől számíthatjuk az informatikai technológiák permanens forradalmát. Felszámolódni látszik az elit- és a populáris kultúra közötti éles határ. A szélsőségesen individualizált létszférát a folyamatos médiavalóság uralja. A média átveszi a kultúra, a művészetek és a politika szerepét. A technovilág virtuális (azon belül kommunikációs, nyelvi) létmódokat teremt. Kiteljesedik a képi (ikonikus) fordulat. Az új technológiáknak köszönhetően az emberek a folyamatos jelenben élnek. Amikor az írást felváltja a kép, akkor a lineáris-logikus gondolkodás helyébe egy másfajta, a világot nem történetekbe, hanem jelen összefüggésekbe rendező (sok tekintetben kaotikus) szemléletmód lép. A vizualitás és a jelenlétélmény eluralkodása egyes társadalomkutatók szerint az ősközösségi formákhoz való visszatérésre emlékeztet. Az ősközösségre emlékeztet a jelenidejűség és a csoportszerveződés, viszont ellentmondani látszik ennek a kulturális sokféleség és a tömegesedés.

A folklór állandó kölcsönhatásban van a különféle kulturális szintekkel. Kialakulásában szerepet játszik egyfajta szinkretikus (nem differenciálódó) ősművészet (kvázi összművészet, más kifejezéssel: ősi elválaszthatatlanság), amelyből fokozatosan differenciálódik a folklór (népi kultúra) és a hivatásos (magas) művészet, majd pedig megjelenik a tömeg- vagy populáris kultúra (művészet), amely részben beolvasztja a folklórt; az urbanizáció során felbukkannak a folklorisztikus elemek, a mesterségesen életben tartott folklór (folklórkultusz). (A téma bővebb kifejtése: Király 1983: 141–146.)

A folklór és a populáris kultúra találkozásának és összeolvadásának lehetőséget adnak a technikák, amelyet előbb audiovizuális folklórnak is neveznek (például Király 1983: 142), s ezt teljesíti ki korunk e- vagy netfolklór világa. A kulturális szintek közötti függőleges mozgást a folklorizmus (népiből hivatásossá válás; „népiesség”), neofolklorizmus (új népiesség) és a folklorizálódás/folklorizáció (népivé válás) terminusokkal jelöljük (Voigt 2014: 108–109). A folklorizmus másként: másodlagos vagy szervezett folklór.

A kulturális szintek egyszerűsített ábráját így képzelhetjük el:

2. ábra: A folklór és a különböző kulturális szintek kölcsönhatása

Forrás: a szerző szerkesztése

Liszka József (2013: 10–11) a folklórnak a következő átmenetiségeit határozza meg: diszciplináris (népköltészet-írásbeliség, írásbeliség-szóbeliség; közte: hamis vagy ál-átmenetiségek, például internetes vagy cyberfolklór), szerkezeti (variálódás; egyik motívum átmegy a másikba), stiláris (ha a lejegyzők ültetik át más létformába), vertikális (történeti, időbeli), horizontális (földrajzi, nyelvi határokon átmenő). A minimálfolklór elképzelhető úgy is, mint kezdeti folklór (protofolklór), illetve más, ellentétes jelentésben, mint minimumra, jelzésszerűre zsugorodó posztfolklór. Mindkét jelenség létezik a netfolklórban. (A netfolklórjelenségek további elemzése a későbbiekben történik.)

A kulturális szintek közötti áthatásokat, keveredéseket a tömegkommunikáció (tömegmédia) felgyorsította. A technokulturális-informatikai világ konvergens (összetartó, egy médiumban sok funkciót egyesítő) újmédiája (polimédia, crossmédia, internetmédia, közösségi média, szociális média) új tér-idő-közösség dimenzióba, leginkább a folklór világára jellemző szinkrón jelenségek, áramlások terébe, az időtlen időbe helyezi az embert. A mediális és digitális kultúra számos (átmeneti) folklórjelenséget tartalmaz.

3. ábra: Az újmédia terminológiájának változásai

Forrás: a szerző szerkesztése

A netfolklór eleinte jobbára az írásbeliség segítségével terjedt, ám a digitalizációs technikák (hangrögzítés és fényképezés) fejlődésével és az internet terjedésével gyakoribbá váltak az ikonikus fordulatot jellemző képi, illetve a szöveg + kép (verbális elem + kép) megoldások; illetve ezek további variánsai: verbális elem + statikus/dinamikus kép, sőt akusztikai megoldások. A fő irányok: verbális → képi, statikus kép → dinamikus / mozgókép. Például égő-lobogó karácsonyi gyertyákat imitáló „mozgó” sms-üzenet; jellemző vagy tréfás gageket tartalmazó mini képüzenet[11] (egy részüket mémnek is nevezik, ahogy erről már szó esett).

Az új technológiák egyik következménye a VR, azaz a virtual reality (virtuális valóság, látszat-világ, mintha-világ). Másként: kibertér (cyberspace): háromdimenziós tér, amelyben az információk láthatók, hallhatók és tapinthatók. Jellemző eszköze a 3D-s* technika (kellékei: fejre erősíthető VR-sisak, adatkesztyű, valamint joystick), jellemző műfaja: a számítógépes játék, online szerepjáték, benne manipulált hasonmásokkal, hibrid lényekkel, úgynevezett avatarokkal.

Az avatar (avatár)* a felhasználót jelölő fénykép, egyéb kép, ábra; virtuális közösségben egy valós személy fiktív, rajzos (mese)figurával történő megjelenítése; szerepjátékokban a játékos által választott karakter. Az avatar szanszkrit eredetű szó, a hinduizmusból származó fogalom eredetileg a legfőbb lény megtestesülését jelenti.

Jean Baudrillard (2000) erre a jelenségre vezette be a szimulakrum szakkifejezést. A szimulakrum (szimulákrum) a konstruált, szimulált valóság világa, amelyben eltűnnek a valóság és a látszat közötti határok. Nyilvánvaló, hogy ennek a virtuális világnak, a szimulakrumok világának szoros kapcsolata van a hagyományos folklór hiedelemvilágával, „szerepjátékaival”, képzeletbeli tájaival, lényeivel, cselekedeteivel. (Lásd még: Kömlődi 1999: 249, Bernard–Withalm 2000; Csákvári 2008: 24–32; Isabella 2007).

Összefoglalva: az elektronikus térben megjelenő folklórjelenségeket gyűjtőfogalommal e-folklórnak nevezzük. A netfolklór a technokulturális (informatikai, digitális) korszak technikai eszközein intermediális módon (médiumváltással) megjelenő, hagyományon alapuló, változatokban terjedő, kommunikációs létmódját tekintve leginkább a másodlagos (vagy spontán) írásbeliségben terjedő folklór. A netfolklórral rokon értelmű megnevezés a cyberfolklór. Az sms (rövid szöveges üzenetküldő szolgáltatás) leginkább a mobilkommunikációhoz kötődik, ezért inkább az e-folklór része, folklorisztikus jelenségeit sms-folklórnak nevezzük. (Ilyen technikai alkategória lehetett korábban a széles körben nem elterjedt stencil- vagy xeroxfolklór megnevezés.)

Facebook-folklór

A kapcsolattartó portálokon, például a Facebookon lájkolható (másként: kedvelhető, tetszikelhető, azaz tetszik-jellel ellátható) tartalmakat (beállítástól függően) ismerősök, mások is láthatják, ily módon is terjedhetnek szövegek, képek. Veszelszki Ágnes (2011a) ezt Facebook-folklórnak, lájkfolklórnak* nevezi.

A folklór legújabb formáinak kutatásai világszerte megindultak.[12] Ezzel párhuzamosan haladnak a magyarországi antropológiai, néprajzi és nyelvészeti kutatások, amelyeket egy ideje internetnyelvészetnek (netnyelvészetnek) is nevezünk, ezek leginkább az internet antropológiai, szociolingvisztikai kutatását jelentik.

A folklór-netfolklór szokások kapcsolatára, a folklórelemek netfolklórrá válására több friss kutatás utal. Ilyen például Veszelszki és Parapatics (2014) digitális korpusz alapú tanulmánya az úgynevezett „online gyászmunkáról”. Ennek jellemző megjelenési területei a következők: „emlékweboldalak, a közösségi oldalakon megosztott, a halálra emlékeztető (ál)bölcsességek, a haldoklók, halálos betegek (vagy hozzátartozóik) beszámolói, a halálhírről és a temetés helyszínéről és időpontjáról való közösségi oldalas híradás, az elhunytak profiloldala és ennek átalakítása személyes emlékoldallá, illetve az elhalálozottakra emlékező közösségi oldalak. Mindez összeköthető az úgynevezett technospirituális gyakorlatokkal (a közösségi oldalakon az elhunyttal való kommunikációval és a halál utáni profilmenedzseléssel)” (Veszelszki–Parapatics 2014: 194–195).

A honlapokon, adattárakban a hagyományos és modern folklór gazdag tárházát, benne valamennyi ismert műfaját, műfajvariánsát (műfaji adaptációját) megtaláljuk. A folklór „közösségi” memóriában tárolódik, és kommunikáció révén terjed. Az e- vagy netfolklór elektronikus adatbázisokban (adattár, a számítógépek memóriája, elektronikus agy / kihelyezett agy / kihelyezett memória / virtuális archívum / közös agy) raktározódik, és számítógépes hálózatokon át, továbbküldéssel, megosztással (lájkolással, lájkfolklórral*) terjed. Az adattárak tartalma hatalmas mértékben nő. A kihelyezett memóriába a felhasználók teszik be, majd onnan érik el, hívják (töltik) le az időszerű információkat, tartalmakat (a folklór- vagy folklór jellegű termékeket), és azt a világháló segítségével bizonyos csoportoknak, köröknek küldik el. A terjesztés módja többféle: egyedi küldés (perszonalizálás), különféle módon szerveződött-szervezett csoportoknak való célzott továbbítás (például listára küldés), szélesebb (nem csak célzott) közönséggel való megosztás. A jelenség bizonyos fokig hasonlít a középkori eredetű, majd az írásbeliség terjedésével kéziratos, gépiratos, stencilezett, fénymásolt formában, a további terjesztés szándékával küldött Szent Antal-lánclevélhez, amelynek mai formái a különféle szerencsehozó körüzenetek.[13]

Olvasmány

Érzékeink kiterjesztése

Az ember kapcsolattartása a környezetével öt érzékszervvel történik. Az érzékszervek elkülönülése csak a törzsfejlődés magasabb szintjén következik be, s ez máig nem teljes. Az érzékelés alapformájának tekinthető a tapintás, mert itt fizikai kapcsolat jön létre érzékelő és az érzékelt között. Walter Ong a tapintáshoz kapcsolja az ízlelést, szaglást, sőt a hallást is, mert mindháromban van fizikai kapcsolat az érzékelő és érzékelt között, míg a skála végére a látást helyezi. Az ízlelés és a szaglás áll a legközelebb egymáshoz, mindketten a tapintásnak különleges fajtái, az érzékelt anyag koncentrációjában különböznek: az ízlelésnél cseppfolyós, a szaglásnál légnemű halmazállapotú anyag érzékeléséről van szó. A szaglásérzéket elvesztő náthás ember képtelen az ízek érzékelésére. Az ízleléshez az ízlelőbimbókon kívül nyálra is szükség van. A halláshoz hanghullámokra (rezgésre) van szükség. Ongnak az érzékelés intimitásának erőssége kapcsán felállított „rangsora” tehát a következő:

TAPINTÁS (tapintás, ízlelés+szaglás – hallás) – LÁTÁS

Érzékelés intimitásának rangsora az erősség alapján

Forrás: a szerző szerkesztése Ong nyomán

Más csoportosítás szerint beszélhetünk fizikai és kémiai érzékelésről. Fizikai: fény-, hang-, hő- és tapintási ingerek, kémiai: íz- és szagérzékelés. A távolsági skála (közeli/közvetlen – távoli/közvetett) szerint pedig így rendeződnek az érzékszervek:

Érzékszervek rendeződése a távolsági skála szerint

Forrás: a szerző szerkesztése

A pszichológia érzethierarchiája szerint a csúcson a hallás és a látás áll (a kulturálisan leginkább befolyásolt érzetek), s csak ezt követi a többi, „alacsonyabb értékű”, kevésbé szocializált érzékelési forma. Látható, hogy a különféle rendszerezésekben nincs teljes összhang.

Szinesztézia

A rendszerezésben, hierarchiában mutatkozó keveredést a nyelv is tükrözi. A jelenséget szinesztéziának, érzékek szintézisének, érzékszint-váltásnak nevezzük. A látást, hallást és ízlelést kapcsolja össze Ady Endre verse: „Napsugarak zúgása, amit hallok, / számba nevednek jó íze van” (Köszönöm, köszönöm, köszönöm). A tapintás- és ízélmény keveredése Szabó T. Annánál: „A bőröd sima mindenütt. / Az íze áprilisi szél” (Szonett). Fónagy Iván szerint az érzékcsere lényege: egy ismerten keresztül, az ismertet meghaladva érzékeltetni az ismeretlent. Ezzel visszakanyarodik a múltba, amikor a kisgyermek tudatában még szoros kapcsolatban álltak egymással a különböző érzékszerveken befutó élmények (ingerek). A szinesztézia „kerülőútja” az élmény körüljárására, a felszín alatti összefüggések megragadására szolgál.

A tipikus szinesztéziák (puha fény, meleg szó, csillogó szoprán) azt mutatják, hogy a szinesztézia előszeretettel kapcsolódik tapintási, hallási ingerekhez.

Melléknevek szinesztéziás jelentésváltozásai:

tapintás → ízlelés, szaglás, látás, hallás (nehéz szag, puha fény, meleg szó, tésztás szív[14])

ízlelés → szaglás, hallás, látás (ízes/édes beszéd, jóízű kisváros)

látás → hallás (csillogó szoprán, fehér csönd)

hallás → látás (rikító szín)

Elsődleges érzékszervek

Platón és Arisztotelész szerint érzékelésünkben a látás játssza a főszerepet. Saussure szerint a vizuális benyomások tisztábbak és tartósabbak, mint az akusztikaiak. Ezzel szemben McLuhan úgy véli, hogy a hallás a látásnál természetesebb, emberközelibb érzékelésmód. Azért fejlődhetett ki az embernél az akusztikus kommunikáció (beszéd), mert a hangadás független a terep- és fényviszonyoktól, valamint nem gátolta az embert más tevékenységében (legföljebb az evésben). A hang ráadásul saját testünkből származik, és egy másik ember testében ér célba. A hallás az akusztikus, auditív vagy vokális, a látás a vizuális, a tapintás a taktilis vagy haptikus, a szaglás az oszmatikus vagy olfaktorikus, az ízlelés a gusztatív, gusztatórikus (vagy: kulináris) kód. További érzékelési területek is vannak. Ilyen az egyensúlyérzék, az érzéken túli érzékelés (mentális és spirituális érzékelés). A mentálisba tartozhat a propriorecepció (mozgásérzékelés; például tudunk úgy járni, hogy nem nézünk a lábunk elé). Mivel a hatodik érzéket nem neveztük meg, ezért fölösleges és téves „hetedik” érzékről beszélni.

A média mint érzékszerveink kiterjesztése

Érzékszerveink média általi kiterjesztésére McLuhan utal: „Az ember, ez a szerszámkészítő állat a beszéd, az írás vagy éppen a rádió révén régóta kiterjeszti egyik vagy másik érzékszervének hatókörét, s ezzel mintegy megzavarja a többi érzékét vagy képességét. De ennek során mindig elmulasztotta, hogy ezt a folyamatot figyelemmel is kísérje” (McLuhan 2001 [1962]: 16). A monomedialitás elindult a multimedialitás felé. A hallás kiterjesztése: hangtovábbítás (telefon: vezetékes és mobil), hangrögzítés (gramofon, magnetofon), rádió, televízió, analóg, majd digitális hang-kép rögzítése és továbbítása. A téri hallás kiterjesztése: monohangzás után sztereó (jobb és bal oldali hangcsatorna), majd kísérleti kvadrofónia (négy oldalról közvetített hang). Ez utóbbi nem terjedt el, mert szükségtelen, ugyanis „két fülünk van”, és ez képes „rekonstruálni” a térben a zajok helyét. Az írás elterjedésével a hangzás világa visszaszorult (devokalizáció), viszont a 19. század végétől a hangtechnika fejlődésével megtörtént a hang visszatérése, forradalma, amely megszabadította az emberi hangot térbeli és időbeli kötöttségétől (revokalizáció). A látás kiterjesztése: szemüveg (először: pápaszem), távcső, fénykép (dagerrotípia), camera obscura, film (némafilm, hangosfilm, fekete-fehér, színes, szélesvásznú, televízió [fekete-fehér, színes], újmédia [polimédia]). A látás kiteljesedéséhez tartozik a 20. század végi ikonikus (képi) fordulat. Az írás megszületésével kialakult a literáció (írásbeliség), az írás, a könyv forradalma (Gutenberg-galaxis), folyamatosan hat egymásra a beszélt és az írott nyelv. Jelentős maradt az illiteráció (írástudatlanság), s nagy kérdés, hogy mi lesz a poszt-Gutenberg-galaxisban. A szaglás kiterjesztése: az ember természetes „szagait” leplezi, ezért létrehozta a természetes szagokat elfedő illatanyagokat (kölni, parfüm). A szagoknak különleges szerepük van az étkezésben: részben az ételek minőségének (fogyaszthatóságának) meghatározásában, részben élvezeti értékük kialakításában. A szagok „erőszakos” kommunikációját jelenti az illatszerkultúra vagy az úgynevezett élménykonyhák és látványpékségek. Az ízlelés kiterjesztése megfigyelhető a kulinaritásban (bor- és pálinkakóstolók). Az érintés, tapintás kiterjesztését jelenti az érintőképernyők világa, valamint ezt eredményezi a felgyorsult mobilizáció (migráció, turizmus). Egyesek haptikus vagy taktilis fordulatról is beszélnek a minden érzéket, így a tapintást is bekapcsoló virtuális világban (a virtuális világban az érintés + mozgás tökéletes „benne levést” jelent). Érzékek konvergenciája zajlik, ami a médiabefogadásban minőségi változásokhoz vezet. Izolált médiumok (írott-hangi/zene-beszéd, kép, kinetikus [mozgási] és haptikus [érintés, tapintás] szenzorok) multimédia-alkalmazásokban egyesülnek. Az érzékszervek kiterjesztését szolgáló nagy technikai fölfedezések közül kiemelkedik a közlekedés és a távolbalátás képessége. Ez után következik korunk nagy vívmánya, a nyelvi megértés elérése Péter Mihály megfogalmazásában: „a repülés és a távolbalátás után az emberiség harmadik ősi vágya, a közös nyelv is valamikor valósággá váljék” (Péter 2005: 32). Fordítóprogramok már ma is rendelkezésre állnak, s előre jelezhető, hogy a „világméretű” közös nyelv kérdése is megoldódik technológiailag.