Maisey Yates

Feleség sürgősséggel

Patricia Thayer

Ameddig a takaród ér…

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Maisey Yates, 2019 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A ROMANA 745. eredeti címe: Crownung His Convenient Princess

(Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Bosnyák Edit

© Harlequin Books S. A., 2010 – Vinton Kiadó Kft., 2022

A Romana 746. eredeti címe: The Cowboy’s Adopted Daughter

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2012)

Magyarra fordította: Simon András

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 745-746. számában, 2022

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-520-6

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2022

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Maisey Yates

Feleség sürgősséggel

1. FEJEZET

Latika Bakshmi vett egy mély lélegzetet, és felemelte a kezét, hogy kinyissa az ajtót. Pontosan tudta, hogy mit fog találni mögötte.

Vagyis inkább azt, hogy kit.

Egész pontosan Gunnar von Bjornland herceget, a főnöke féktelen öccsét, a megrögzött szoknyavadászt, aki szégyenfolt volt az országa becsületén. Latika teljes szívéből megvetette.

De sajnos ő volt az aktuláis projektje.

Astrid királynő nemcsak Latika főnöke volt, hanem a barátnője és a bizalmasa is. Megkérte Latikát, hogy segítsen helyreállítani Gunnar jó hírét a nyilvánosság előtt. Éppen ezért Latika pontosan ezt fogja tenni.

Hirtelen kinyílt az ajtó.

– Ne toporogj az ajtóm előtt!

A lány rémülten összerezzent.

– Honnan tudtad, hogy itt állok?

Gunnar inkább egy északi istenhez hasonlított, mint egy halandóhoz. Szőke haját általában kisimította a homlokából, és a szakálla, amely valamivel sötétebb volt, gondosan volt nyírva. A szeme világoskék, mint a jég, mégis ragyogott.

És a teste…!

A válla széles volt, a mellkasa izmos. Latikát a puszta látványtól is cserben hagyta a józan esze, egyszerre szerette és gyűlölte ezt a férfit. Csak abban reménykedhetett, hogy Gunnarba szorult annyi illendőség, hogy felveszi az ingét, mielőtt beengedi.

Ugyanakkor titkon örült volna neki, ha nem tenné meg.

Miközben a férfi oldalra lépett, hogy beengedje a magánlakosztályába, Latika tekintete megakadt izmos hasán.

– Honnan tudtad, hogy az ajtó előtt állok? – tette fel újra a kérdést.

– Még az ajtón keresztül is éreztem az izgatottságodat, és ez csak rád jellemző, Latika.

– Nagyon vicces!

– És hallottalak is. A nővéremmel ellentétben te nem kényelmes cipőket hordasz, hanem kemény, tűsarkú cipőket, visszhangzik tőlük a márványpadló. Ha szemérmes ember lennék, valószínűleg aggasztana, hogy még a hálószobámban is hallom a zajt. Ha jól sejtem, ez visszafelé is ugyanígy működik, vagyis a hálószobámból is kiszűrődnek a zajok.

– Ami természetesen nagyon bántana téged, igaz? – vágta rá pimaszul Latika.

A férfi vállat vont.

– Egyáltalán nem.

– Pedig bántania kellene.

A lány körbenézett a szobában. Szerencsére úgy tűnt, pillanatnyilag nincs hölgy vendég, vagyis nem fekszik Gunnar ágyában egy szőkeség vagy egy csinos kis vörös.

Ám az ágy nem volt bevetve. Gunner nyilván most kelt fel, és gyorsan felkapott egy farmert, mielőtt kinyitotta az ajtót.

Ami felvetette a kérdést, hogy visel-e valamit a nadrág alatt…

Latika gyorsan kiűzte ezt a gondolatot a fejéből, és összeszedte magát.

– Astrid megkért, hogy…

– Azt akarom, hogy keress nekem egy feleséget! – vágott a szavába a férfi.

Latika egy darabig döbbenten hallgatott.

– Tessék? – nyögte ki végül.

– Szerezned kell nekem egy feleséget. Ha jól sejtem, Astrid aggódik a jó hírem miatt. Ő már férjhez ment, és van egy gyereke. Az országunk előtt csodálatos és modern jövő áll, amitől az apám biztos forogna a sírjában, ha nem azzal lenne elfoglalva, hogy a pokol tüzén égjen.

– Astrid arra kért, hogy csiszoljak egy kicsit az imidzseden – közölte kimérten a nő.

– Tudom, és szerintem ennek egyetlen módja van.

Latika nagyobb ellenállásra számított. Azt feltételezte, hogy Gunnar majd dühösen tiltakozik, vitatkozik vele, és személyeskedni kezd. Arra egyáltalán nem számított, hogy a férfi meghallja a lépteit, aztán előáll a saját ötletével.

– Miért keresnék neked feleséget? És miért érdekel hirtelen a házasság?

– Cseppet sem érdekel a házasság, de tudom, hogy az emberek szívét egy mesebeli esküvővel lehet a legkönnyebben meghódítani. Vagy talán tévedek?

– Nos, ha a nővéredből indulunk ki, akkor valószínűleg igazad van.

– Nem én vagyok a trón várományosa, ami sohasem zavart, de ez még nem jelenti, hogy Astridnak egyedül kell cipelnie a terheket. Ha meg tudom könnyíteni a munkáját, akkor megteszem. És azzal segítek a leggyorsabban, ha megnősülök.

– Nagyon érdekes a logikád…

– Tudom, hogy nem tisztelsz engem, Latika, de nem is vártam el tőled soha. Nem érdekel, mi a véleményed rólam, de támogatni akarom a nővéremet, még akkor is, ha ez számodra furcsán hangzik. Éppen ezért segítened kell nekem abban, hogy találjak egy hozzám illő feleséget.

– Melyik márkát részesíted előnyben? – kérdezte csípősen Latika.

– Nos, egy embergyűlölőnek örülnék a legjobban, de lehet használt is, ha érted, mire gondolok – felelte habozás nélkül a férfi.

Beletelt egy kis időbe, mire Latika felfogta a szavak értelmét.

– Ezek szerint nem várod el, hogy szűz legyen? Milyen modern a hozzáállásod!

– Mivel már én sem vagyok szűz, a menyasszonyomtól sem várhatom el, hogy az legyen.

A lány színpadiasan eltátotta a száját.

– Tényleg nem vagy szűz? – kérdezte gúnyosan. – Ezt nem is akarom elhinni!

Gunnar elmosolyodott.

– Fogalmazzunk úgy, hogy szereztem néhány tapasztalatot.

– Ez döbbenetes!

– Te nagyon talpraesett vagy, Latika. Biztosan találni fogsz egy nőt, aki hajlandó lenne hozzám jönni.

Latika egyáltalán nem akarta betölteni a kerítőnő szerepét, főleg azért nem, mert rossz tapasztalatai voltak ezzel kapcsolatban. Gunnar természetesen nem ismerte a valódi kilétét, és semmit sem tudott az előző életéről. Ha tapogatózni kezdene a megfelelő körökben, akkor Latika bajba kerülhetne.

Elsősorban azért, mert bujkált…

Ugyanakkor biztosra vette, hogy meg tud birkózni ezzel a feladattal, de bizonyos területeket ki kell majd hagynia. Például egy bizonyos barátságtalan európai országot, valamint Amerika keleti partját. Gunnar szerencsére bizonyára előnyben részesítene egy angol úrinőt egy New York-i gazdag lánnyal szemben.

– Szőke legyen, barna vagy vörös?

– Mindegy. Az a lényeg, hogy szép legyen.

Latika vágott egy grimaszt, azután elővette a füzetét, és jegyzetelni kezdett.

– Ezek szerint egy embergyűlölő, nőies nőt keresünk, akinek nem muszáj szűznek lennie. Jól mondom?

– Őszintén szólva a szüzeket eleve kizárnám. Türelmetlen ember vagyok, és nem akarom mindenre én megtanítani.

– Értem.

Latika megállapította, hogy ezek szerint ő nem jöhet szóba, de szerencsére nem is akart versenybe szállni.

A férfi megfordult, és ő megcsodálta széles, izmos hátát.

Gyorsan elkapta róla a pillantását, pedig Gunnar meztelen bőre sokkal érdekesebb volt a plafonnál.

A férfi odalépett a komódhoz, kihúzta az egyik fiókot, elővett egy pólót, és gyorsan belebújt.

A lány szomorúan felsóhajtott. Igazság szerint vonzódott ehhez a férfihoz, de pont ezért próbálta haraggal leplezni a reakcióját, amikor a közelében volt. Úgy tett, mintha legkevésbé sem akarná megcsókolni a száját és a felsőtestét…

Nem, egyáltalán nem!

Mosolyt erőltetett az arcára.

– Van még valami?

– Szerintem egyelőre végeztünk.

– Akkor munkához látok. Szerintem hamarosan találni fogok valakit.

– Talán arról is említést kellene tennem, hogy egy milliárdokat érő cég tulajdonosa vagyok.

Latika szeme elkerekedett a meglepetéstől.

– Tessék?

– Jól hallottad. Itt az ideje, hogy a nyilvánosság is tudomást szerezzen róla.

– Hogy tudtad ilyen sokáig titokban tartani?

– Ez a mocskos részlet persze senkit sem érdekelt, habár az igazat megvallva a cégem egyáltalán nem mocskos. A név alapján nem lehet rájönni, hogy én vagyok a tulajdonos. A nyilvánosságot egyébként is csak az érdekli, hogy kivel bújok ágyba. Az senkit sem izgat, hogy a cégem ökológiailag fenntartható épületeket tervez és kivitelez, ezért aztán elhanyagolható volt a lebukás veszélye.

– Én…

– Javítani szeretnék a hírnevemen, Latika, úgyhogy most ennek is a nyilvánosság elé kell kerülnie. Te jó viszonyban vagy a sajtóval, nem igaz?

– Ezt is el fogom intézni – felelte kissé zavartan a lány.

– Rendben van.

Gunnar belenézett a nő szemébe, és Latika kellemes bizsergést érzett a gyomrában. Szinte szikrázni kezdett körülöttük a levegő.

Még mindig nem akarta elhinni, hogy Gunnarnak van egy olyan elfoglaltsága is, aminek nincs köze sem a szerencsejátékokhoz, sem a nőkhöz. Sokkal egyszerűbb volt minden, amikor még gyűlölte a férfit, és ennek így is kell maradnia.

Gunnar von Bjornland herceg egész életében az élvezeteket hajszolta, de most véget fog vetni ennek.

Amikor az apja még élt, Gunnar előszeretettel bosszantotta őt az életmódjával. De miután az öreg meghalt, többé már nem kellett dacolnia vele.

Az apjuk régimódi elveket vallott, és el sem tudta volna képzelni, hogy egy nő vezesse az országot – függetlenül attól, hogy Astrid nagyszerű munkát végez, amit a tények is igazolnak. Sohasem tudta túltenni magát azon, hogy egy nő legyen a trón várományosa, és képtelen volt beletörődni, hogy az egyetlen fia nem hajlik meg az akarata előtt, és az ikertestvére pártját fogja.

Gunnar azonban ügyesen kimaradt az apja cselszövéseiből, és óriási elégtételt okozott neki, hogy a legkülönfélébb módokon bebizonyíthatta: Astriddal ellentétben ő alkalmatlan lenne az ország vezetésére.

Miközben a nővére az ország szolgálatának szentelte az életét, Gunnar szándékosan a sárba tiporta a hagyományokat, de sajnos emiatt rossz hírnévre tett szert a hazájában. Ez az életmód persze nem jelentett kihívást számára, ezért alapította meg titokban a cégét.

De miután Astridot megkoronázták, és a média továbbra is kaján megjegyzésekkel illette őt, az öccsét, elérkezett az idő arra, hogy Gunnar változtasson a róla kialakított képen. A legutóbbi botrány pedig még jobban megerősítette ebben az elhatározásában.

Egy nő kijelentette a nyilvánosság előtt, hogy Gunnar herceg a gyermeke apja. Gunnar nem ismerte a nőt, és legjobb tudomása szerint sohasem bújt vele ágyba. Ráadásul minden esetben makacsul ragaszkodni szokott az óvszerhez.

De mivel azt is tudta, hogy az óvszer sem száz százalékig megbízható, alávetette magát egy apasági tesztnek, és az eredmény bebizonyította, hogy nem ő a gyerek apja. A média és a nyilvánosság ettől függetlenül nem mentette fel, és továbbra is a kicsapongó életmódján csámcsogott. Továbbra is elképzelhetőnek tartották, hogy a hercegnek született már házasságon kívüli gyereke.

Arra is rájöttek, hogy Astrid képtelen kordában tartani az öccsét, és Gunnar elsősorban őt akarta megvédeni. A nővére erős személyiség volt, de a palota termeiben háború dúlt, amiről Astridnak sejtelme sem volt.

Ebben a háborúban pedig Gunnar az első sorban harcolt.

Egész életében megvédte a nővérét, és ha most segíthet neki azzal, hogy változtat a viselkedésén, akkor meg fogja tenni. A cél érdekében attól sem riadt vissza, hogy igénybe vegye Astrid vonzó, de idegesítő asszisztensének a szolgálatait.

Latika vonzó nő volt, ugyanakkor olyan merev, mint egy deszka.

Gunnar sohasem értette, hogy egy ilyen gyönyörű nő miért éri be ilyen unalmas munkával. Selymeket és ékszereket kellett volna hordania, órákon keresztül illatos fürdőben kellett volna áztatnia magát, és a szeretőinek sorban kellett volna állniuk az ajtaja előtt. A jegyzetfüzeteivel csak az idejét vesztegette.

Érzéki ajka és nőies vonalai miatt úgy tűnhetett, hogy kifejezetten szerelemre teremtették, de valójában nyers és zárkózott volt.

Gunnarnak többször is megfordult a fejében, hogy megpróbálja életre kelteni az igazi Latikát. Rendkívüli elégtételt okozott volna neki, ha a lány kéjesen nyögdécsel alatta az ágyban. De mivel épp most akart fordítani az életén, többé nem gondolhatott erre.

Feleségre van szüksége, és hűségesnek is kell lennie hozzá, függetlenül attól, hogy a puszta gondolattól is felfordult a gyomra. El sem tudta képzelni, hogy létezik olyan nő, akiben élete végéig örömét leli. Ugyanakkor ha felhagy az autóversenyzéssel és az ejtőernyőzéssel, valószínűleg sokkal tovább fog élni.

Gunnarnak nem volt kedve megházasodni, de azt is tudta, hogy csak így segíthet Astridnak, aki nem is sejtette, hogy az öccse számára ez a legfontosabb dolog a világon.

És Gunnar azt akarta, hogy ezt ne is tudja meg soha.

Végtére is a házasság nem túl nagy ár azért, hogy a nővérét boldognak lássa. Igaz ugyan, hogy belőle sohasem lesz király, de legalább szabadon dönthet az életéről. És ha egyszer elhatározott valamit, akkor azt makacsul keresztül is vitte.

Most sem lesz másként.

2. FEJEZET

– Parancsolj! – Latika lerakott pár tucat mappát Gunnar asztalára. – Itt vannak a megfelelő feleségjelöltek.

Gunnar vetett egy futó pillantást a kuparca, unottan felvonta a szemöldökét, felkönyökölt az asztalra, és felpillantott Latikára.

– Szerintem meglehetősen sértő, hogy ilyen sokan vannak.

Latika értetlenül pislogott.

– Miért lenne sértő?

– Azt hittem, annyi feltételnek kell megfelelniük, hogy kevesen fogják megütni a mércét.

– Szerintem inkább örülnöd kellene, hogy ilyen sok jelölt közül válogathatsz – felelte kissé bosszúsan a nő.

Hogy lehet valaki ilyen hálátlan? Ő rengeteget dolgozott azért, hogy ennyi jelöltet találjon. A kifogástalan hírnév és a vonzó megjelenés volt a két legfontosabb kritérium.

– Nincs időm arra, hogy mindet elolvassam.

– Talán túlságosan megterhelő a számodra, hogy kiválaszd a jövendőbelidet?

– Nem megterhelő, hanem unalmas.

– Talán közöttük van az a nő, akivel életed végéig meg fogod osztani az ágyadat. És számodra ez unalmas?

– A szex is unalmas, ha az ember kötelességből csinálja.

Latika nem akart hinni a fülének. Ez nevetséges! Most rögtön meg kellene fojtania ezt a férfit, habár a levélbontó kés vagy a levélnehezék is tökéletesen megfelelne a célnak.

De Astrid ugyebár nem örülne, ha Latika meggyilkolná az öccsét. Ugyanakkor talán megbocsátana neki, ha megtudná, miért csinálta…

– Melyik az öt legmegfelelőbb jelölt? – kérdezte Gunnar. – Te elég jól ismersz. Mondd meg, hogy melyikük tetszene nekem a legjobban!

– Ha elég jól ismernélek, szerintem levetném magam a legközelebbi szikláról.

– Akkor fordítsuk meg a kérdést! Nevezd meg azt az ötöt, akik a legjobban tetszenek neked!

Gunnar karba fonta a kezét, és a lány észrevette, hogy hegek vannak rajta, amit furcsának talált a férfi rangjához képest…

Majd felrobbant a dühtől, de úgy döntött, visszafogja magát, és az ország érdekeit fogja szem előtt tartani. Végtére is a királyi ház alkalmazottja.

Astrid kedvéért csinálta az egészet, bármit megtett volna érte. A királynő gyakorlatilag megmentette az életét, és ő örökre hálás lesz neki ezért. Ehhez képest semmiségnek számít, hogy el kell viselnie Gunnart.

– Rendben van – felelte végül, és igyekezett leplezni a haragját. – Ha nekem kellene választanom, én arra összpontosítanék, hogy ki rendelkezik a legjobb kapcsolatokkal az ország szempontjából. Éppen ezért figyelmen kívül hagyhatjuk az ízlésedet.

– Igazán? – kérdezte Gunnar, és megdörzsölte az állát.

– Igazán – felelte határozottan Latika. – Végtére is az országod kedvéért fogsz megnősülni.

– Nem értek egyet. Ha életre szóló fogadalmat teszek, akkor a hitvesi ágyban is jól kell éreznem magam. – Gunnar hamiskásan elmosolyodott. – Még sohasem köteleztem el magam, de az ágyban nincs kifogásom a kötelek ellen. Talán olyan nőt kellene keresnem, aki ugyanígy gondolkodik.

Latika arca hirtelen felforrósodott, de nem vett tudomást róla, hanem közönyös arcot vágott.

– Ne aggódj, az egész világ tudja, hogy visszataszító szokásaid vannak, és a perverz szexet kedveled! Felesleges belemenned a részletekbe.

– Lehet, de nagyon élvezem.

– Igazán? Azt persze nem vered nagy dobra, hogy van egy saját céged.

Latika valójában nem akarta szóba hozni ezt a témát. Figyelmen kívül akarta hagyni a tényt, hogy Gunnar sikeres üzletember, pedig az a néhány részlet, amit megtudott, nagyon érdekesen hangzott.

Igazság szerint mindent figyelmen kívül akart hagyni, ami jó fényt vet Gunnarra. Már így is éppen eléggé vonzódott hozzá, és ez cseppet sem tetszett neki, mert ettől úgy érezte, hogy semmiben sem különbözik a többi nőtől.

– Pontosan ebben rejlik a dolog lényege – felelte a férfi. – Ha egy bizonyos dologgal kapcsolatban mindent a nyilvánosság elé tárok, akkor titokban tarthatok minden egyebet.

– Értem. – Latika bosszúsan felsóhajtott, és kihúzta az egyik mappát a kupacból. – Én őt választanám.

– Indokold meg! – követelte a férfi. – Vagy mindent egyedül kell csinálnom?

– Mióta beléptem a dolgozószobádba, nem csináltál semmit.

– Ez nem igaz. Lélegeztem. Életben tartom magam, és ezért az egész világnak hálásnak kellene lennie, téged is beleértve.

– Olyan hálás vagyok, hogy mindjárt a lábad elé vetem magam – jegyezte meg gúnyosan a nő, és belepillantott a jegyzetfüzetébe. Szerencsére mindenre felkészült, és rangsorolta a jelölteket. – Az első jelölt Hannah Whitman, egy törékeny, angol rózsa. Illik hozzád, habár a gyerekeitek valószínűleg vörösre fognak égni a napon.

Gunnar elnevette magát, és szemügyre vette a nő fotóját.

– Nos, attól függetlenül, hogy hófehér a bőre, elég jól néz ki.

– És nagyon gazdag. A családjának gyárai vannak. Létrehozott egy jótékonysági szervezetet, amely a tanulási nehézségekkel küzdő gyerekeket támogatja. És nemcsak csekkeket állít ki, hanem aktívan részt vesz a szervezet munkájában.

– Akkor bizonyára rengeteg fotón szerepel a hálás gyerekek között.

– Így igaz. Példát mutat az összes nőnek.

– Egész életemben ilyen nőre vágytam…

Latika figyelmen kívül hagyta a cinikus megjegyzést.

– És az a legjobb az egészben, hogy a hírneve kifogástalan – folytatta. – Egyetlen botrány sem kapcsolódik a nevéhez.

– Nagyszerű! Végtére is nekem olyan botrányos életem volt, hogy az tíz embernek is elég lenne.

– A következő jelölt Lily Addington.

– Ő is angol?

– Igen. A családja lovakat tenyészt.

Gunnar összeráncolta a szemöldökét.

– Ezek szerint sok időt kell majd eltöltenem vele a lóversenypályán.

– Talán nem élveznéd?

– Nem. Én a kaszinókat kedvelem. Azok sokkal civilizáltabbak.

– Ahogy akarod. A következő jelölt Bim Attah, nigériai örökösnő és az ENSZ nőjogi nagykövete. Oxfordban végzett, és tisztálkodószerekkel látja el a szegény országokban élő nőket.

Gunnar hanyagul hátradőlt a széken, és összekulcsolta az ujjait a tarkóján.

– Túlképzettnek tűnik, nem gondolod? Doktori titulusa van. Ezzel nem tudom felvenni a versenyt.

– Neked is van titulusod, ami sokkal többet ér egy doktori címnél.

– De én beleszülettem. Semmit sem kellett tennem érte.

Latika felvonta a szemöldökét.

– Kihúzzam a listáról?

– Nem szükséges. Kedvelem azokat a dolgokat, amiket nem érdemlek meg.

Latika felsorolta az összes jelöltet, de Gunnar végül csak az egyes és a hármas számú jelöltet tartotta meg. A többieket kihúzatta a listáról.

– Rendben van. – Latika megkönnyebbülten felsóhajtott. – Akkor összehozok egy találkozót ezzel a két nővel, de arra kérlek, hogy ne légy önmagad.

– Sohasem vagyok az. Miért lennék önmagam, amikor rengeteg személyiséget magamra ölthetek?

A lány dühösen összepréselte az ajkát. Amikor elindult az ajtó felé, rezegni kezdett a telefonja, és a kijelzőn az állt, hogy egy ismeretlen számról keresik.

– Rám igazán nem kell tekintettel lenned – jegyezte meg Gunnar. – Miattam nem kell udvariasan viselkedned.

– Ez nem is jutott az eszembe.

Latika fogadta a hívást. Azt feltételezte, hogy Astridot keresik, ezért nem hagyhatta figyelmen kívül.

– Halló!

– Latika Bakshmi…? – mondta egy elnyújtott férfihang.

A mély és rekedtes hang ismerősnek tűnt, és az akcentus miatt a lány tarkóján felállt a szőr.

– Igen?

– Küldtem neked egy e-mailt. Nézd meg a beérkezett leveleidet!

A férfi megszakította a hívást.

Latika elvette a telefont a füléről, és döbbenten rámeredt a készülékre. Nem értette, mi történt.

– Mi a baj? – kérdezte Gunnar. – Jól vagy?

– Igen.

– Elsápadtál.

– Furcsa volt ez a hívás. Valószínűleg egy ostoba tréfa.

A nő mosolyt erőltetett az arcára, és megnyitotta a levelezőprogramot. Azt remélte, Gunnar nem veszi észre, hogy remeg a keze.

Valóban kapott egy e-mailt egy ismeretlen címről, és a levél egyetlen sorból állt:

Szóval itt bujkálsz!

A levélhez egy fotót csatoltak, amely Astrid és Mauro esküvőjén készült. Latika szándékosan elbújt a királynő mögé, hogy még véletlenül se kerüljön reflektorfénybe. Négy éve dolgozott Astridnak, és azóta mindent elkövetett azért, hogy a háttérben maradjon.

Most mégis megtalálták.

Hirtelen úrrá lett rajta a pánik. Biztosra vette, hogy nem a szülei állnak a dolog mögött. Szívesen kiragadták volna a lányukat az új életéből, de sohasem folyamodtak volna ilyen alantas módszerekhez.

Ők legfeljebb finoman, de makacsul megpróbálták volna rábeszélni, hogy a saját érdekében gondoljon a jövőjére. Ez a burkolt fenyegetés arra a férfira volt jellemző, akihez hozzá kellett volna mennie.

Arra a férfira, akitől elmenekült. Arra a férfira, akiről hallani sem akart.

Képtelen lett volna hozzámenni feleségül. Akkor inkább a halál!

Vett egy mély lélegzetet, és a combjához szorította a telefont.

– Mi történt? – kérdezte Gunnar.

– Semmi. Elvégzem a szükséges kutatómunkát, és összehozom a találkozókat. Szerintem rendeznünk kellene egy bált.

– Bált?

– Igen. Az összes nő részt vehetne rajta, aki szerepel a listán.

– De már megmondtam, hogy engem csak kettő érdekel!

– Miért fosztanád meg magad a választás lehetőségétől? Először is ki kell derítened, működik-e a kémia. Bízd csak rám! Én majd mindent megszervezek.

Zúgott a feje, miközben kiment Gunnar dolgozószobájából. A bál ötlete talán ostobaság volt, mert az esemény bizonyára fel fogja kelteni a média érdeklődését. Ugyanakkor a palotaőrök is ott lesznek, úgyhogy Ragnar onnan nem fogja tudni elrabolni.

Ragnar a titkolózást kedvelte. Az éjszaka sötétjét.

Az egyik norvég nemesi család sarja volt, és ez a státusz túlságosan fontos volt neki ahhoz, hogy megkockáztassa: esetleg miatta romoljon meg a viszony Norvégia és Bjornland között.

Latika kezdettől fogva erre épített. Ezért jelentkezett Astridnál az asszisztensi állásra. Bjornland és Norvégia diplomáciai viszonyban állt egymással. Ragnar rendkívül kellemetlen helyzetbe kerülne, ha magára haragítaná a királynőt.

Latika védelmet keresett Bjornlandban, és meg is találta. Erre a védelemre pedig most mindennél nagyobb szüksége volt, és a palotaőrök majd gondoskodni fognak arról, hogy meg is kapja.

Latika ebbe a gondolatba kapaszkodott.

Abba bele sem mert gondolni, hogy mi van akkor, ha téved.

A következő héten Latika rendkívül elfogalt volt. Gunnar viszont gondtalanul hátradőlt, és élvezte a színjátékot.

Egyik reggel, reggeli közben Astrid szóba hozta a dolgot:

– Latika még sohasem dolgozott ilyen keményen. Ez bizonyára jelent valamit.

– Jól halad az előkészületekkel – felelte hanyagul Gunnar.

– Nem segítesz neki?

– Te sem szoktál segíteni neki, amikor a te partijaidat szervezi.

– Latika az én asszisztensem – felelte mogorván Astrid.

Abban a pillanatban belépett Astrid férje, aki a kisfiukat tartotta a karjában.

Beletelt egy kis időbe, mire Gunnar elfogadta a sógorát. Kezdetben kitért az útjából, de ezt senki sem hányhatta a szemére, tekintettel arra, hogyan jött össze egymással Mauro és a nővére.

Astrid ugyanis egy hazugsággal vette rá Maurót, hogy elkötelezze magát mellette. Egy egyéjszakás kaland után úgy tett, mintha akaratlanul teherbe esett volna, és megszakította Mauróval a kapcsolatot. Mauro ledöbbent, és sértődötten a háttérbe húzódott. De miután Latika felvilágosította néhány dologról, átlátott a szitán. Világosan megmondta Astridnak, hogy gyereket szeretne tőle, és nőként szereti, nem királynőként. De mivel egy gyereknek családban kell felnőnie, össze kell házasodniuk.

Gunnarnak eleinte kétségei voltak, mert Mauro egyszerű családból származott. Ő nem volt sznob, de a nővére miatt bizalmatlan volt. De végül kiderült, hogy Mauro őszintén szereti Astridot, és nagyon boldog a házasságuk.

Ugyanakkor Gunnar még nem szokott hozzá ehhez a helyzethez.

– Ez egészen más – mondta Astrid, miután adott a férjének egy csókot, és elvette tőle a kisfiút. – Segítened kellene Latikának. Végtére is abban a káoszban próbál rendet tenni, amit te okoztál.

Gunnar arra gondolt, hogy valójában Astrid kedvéért csinálja az egészet, de hallgatott.

– És szerinted mit kellene tennem? – kérdezte végül. – Beálljak a bárpult mögé, nehogy valaki drogot keverjen a nők italába?

– Az a lényeg, hogy csinálj valamit! Nem akarom, hogy Latika szívrohamot kapjon. Nagyon kedvelem őt.

– Nem értem, hogy miért. Néha az az érzésem, hogy jobban kedveled őt, mint engem. Pedig egyáltalán nincs humorérzéke, és nem tudja elengedni magát.

– Ez csak a te jelenlétedben jellemző rá, Gunnar. Én nagyon élvezem a társaságát. – Astrid belenézett az öccse szemébe. – Talán az egész a te hibád.

– Engem mindenki kedvel!

– Mindenki akar tőled valamit, és az nem ugyanaz, de szerintem ezalól Latika az egyetlen kivétel. Ő biztosan nem akar tőled semmit.

Gunnar ezzel nem értett egyet. Az volt a véleménye, hogy minden ember megragadja a kínálkozó lehetőségeket, és bárkit kihasznál azért, hogy megszerezze, amire vágyik. Ezt a leckét már korán meg kellett tanulnia. És azt is megtanulta, hogy senki sem fog megvédeni senkit attól, hogy eszközként használják. Még a saját anyja sem.

– Te vagy a főnöke, Astrid. Ha szívességre lenne szüksége, inkább hozzád fordulna.

– Ezzel arra célzol, hogy Latika valójában nem kedvel engem?

– Éppen te jelentetted ki az előbb, hogy valójában egyik barátom sem kedvel engem.

– Vajon ki fogja előbb megfenyegetni a másikat azzal, hogy lelöveti a palotaőrökkel? – szólt közbe viccesen Mauro.

Gunnar szemügyre vette a nővérét és Maurót. El sem tudta képzelni, hogy valaha ilyen harmóniában éljen, habár bizonyára élvezte volna a dolgot. De ő egyetlen nőt sem fog úgy szeretni, ahogy Mauro szereti a nővérét. És hiába fog megnősülni, gyerekei biztosan nem lesznek.

Mivel nem ő a trónörökös, nem kell utódokról gondoskodnia. Ráadásul borzalmas volt a gyerekkora, és rettegett attól, hogy ugyanolyan rossz lesz a viszonya a gyerekével, mint neki az apjával.

Kinyílt az ajtó, és belépett Latika. Sötét haja kontyba volt tűzve, diszkrét sminket viselt, de mintha belülről ragyogott volna. Gunnar hirtelen valami furcsát érzett a gyomrában és az ágyékában.

– Remélem, nem zavarok – mondta Latika. – Mindjárt megérkezik a stylist, Astrid. Megfelelő öltözékben kell megjelenned a bálon.

– És velem mi lesz? – kérdezte csalódottságot színlelve Gunnar.

Latika vetett rá egy bosszús pillantást.

– Te fekete öltönyben leszel. Az nem kíván különösebb előkészületet.

Ez a nő olyan, mint egy savanyú alma, Gunnar mégis szívesen beleharapott volna. Igazán sajnálatos, hogy a nősülési tervei miatt erre valószínűleg már nem kerülhet sor…

Latika úgy nézett rá, mintha olvasna a gondolataiban, és olyan rémültnek látszott, mint egy őzike.

– Szerintem csak nem akarsz az öltözékemmel foglalkozni – jegyezte meg Gunnar.

– Éppen ellenkezőleg. Szívesen adnék neked néhány jótanácsot. Sajnálom, ha ezzel belegázoltam a törékeny önbizalmadba.

Azzal Latika elmosolyodott, sarkon fordult, és kiment a szobából.

– Miért kell állandóan bosszantanod? – kérdezte Astrid Gunnartól.

– Nem szoktam bosszantani.

– De igen! Vegyél végre erőt magadon, és viselkedj vele udvariasan!

– Tudod, hogy az udvariasság sohasem volt az erősségem, nővérkém.

Két órával később Latika félelemtől remegve állt Astrid lakosztályában, miközben a barátnője egymás után próbálta fel a ruhákat.

Astrid szemügyre vette a tükörben az ezüstszínű gyöngyökkel díszített, testhezálló fehér ruhát.

– Furcsának tűnik, hogy fel kell hívnom magamra a figyelmet, holott ezt a bált Gunnar tiszteletére rendezzük.

– Megértem, de ezzel javíthatsz az ország megítélésén. Gyakorlatilag a világ összes egyedülálló és vonzó nőjét felkértük arra, hogy jelentkezzen Gunnar herceg választottjának. Az esemény a média érdeklődését is fel fogja kelteni, ezért nagyon fontos, hogy te legyél a legszebb. Senki sem ragyoghat fényesebben a királynőnél.

Astrid elnevette magát.

– Biztosra veszem, hogy nem én leszek a legszebb. Az öcsém mágnesként vonzza a gyönyörű nőket.

– Ez igaz, de sajnos rémes a természete.

– Szerintem éppen ez teszi annyira ellenállhatatlanná.

Latika egyetértett a barátnőjével, de inkább hallgatott.

– Szerintem ez a szín nem illik a bőrömhöz. Túlságosan sápadtnak látszom benne. – Astrid szemügyre vette a kerekes ruhaállványon lógó estélyi ruhákat. – A narancssárgában is rémesen néznék ki, de neked biztosan jól állna.

Rámutatott egy magas nyakú, egyszerű ruhára, amelynek a szoknyarésze fel volt sliccelve. A narancssárga anyagot aranyszínű, geometrikus minták díszítették.

Latika tudta, hogy valóban jól állna neki, de neki a háttérben kellett maradnia. Az élete függ tőle.

– Azt hiszem, inkább fekete ruhát fogok felvenni.

– Én biztosan nem. Abban úgy néznék ki, mint egy kísértet. – Astrid felsóhajtott, és ránézett a barátnőjére. – Jól vagy, Latika?

– Igen, minden a legnagyobb rendben.

– Nem úgy nézel ki. Őszintén szólva feszültnek látszol, és nem csak a bál miatt. Kifejezetten kedveled ezeket a rendezvényeket.

– Nos, talán Gunnar az oka. Te is tudod, hogy nem jövünk ki túl jól egymással. De ez nem újdonság.

Astrid értetlenül pislogott.

– Tudom, hogy minden alkalommal egymás torkának estek, amikor találkoztok. De szerintem most nem ez bánt téged.

– Miből gondolod?

– Abból, hogy ismerlek. Barátok vagyunk, Latika. Nem bízol bennem?

Latikát azonnal gyötörni kezdte a bűntudat.

– De igen.

– Talán az bánt, hogy Gunnar meg fog nősülni?

– Tessék? – kérdezte döbbenten Latika.

– Nem vagyok ostoba. Tudom, hogy az agyadra megy, de azt is tudom, hogy ennél jóval több van köztetek. Sohasem lehet előre megjósolni, hogy ordítozni fogtok-e egymással, vagy le fogjátok tépni egymásról a ruhát.

Latika izmai megfeszültek, és elvörösödött. Rettenetesen nyugtalanította, hogy Astridnak feltűnt, mennyire lenyűgözőnek találja az öccsét. Ugyanakkor örült egy kis változatosságnak, mert végre nem az e-mail miatt kellett bosszankodnia, hanem valami máson.

– Hidd el, hogy az öcséd teljesen hidegen hagy!

– Akkor mi bánt? És kérlek, ne próbáld elhitetni velem, hogy ennek a szüleidhez van köze.Latika felsóhajtott.

– Csak átvitt értelemben.

– Ezek szerint mégis velük kapcsolatos?

Latika bólintott.

– Jó okom van azt feltételezni, hogy a férfi, akivel össze kellett volna házasodnom, tudja, hol vagyok.

– Ó, Latika! Ez rettenetes! Miért nem szóltál nekem? Minden tőlem telhetőt el fogok követni azért, hogy megvédjelek.

– Én viszont téged akarlak megvédeni. Ne aggódj miattam és a problémáim miatt! Neked semmi közöd ehhez a botrányhoz.

– A barátság nem így működik. Tudom, hogy az alkalmazottam vagy, de a kapcsolatunk jóval mélyebb ennél. Te vagy a legjobb barátnőm. A segítséged nélkül sohasem találtam volna meg a férjemet.

– Őszintén szólva az a szerencsén múlt, nem rajtam. Vagy talán a sors akarta így. És ha a házasságod boldogtalan lenne, akkor most én lennék a felelős életed legrosszabb döntéséért. Mindent elrontottunk volna egyetlen éjszaka kedvéért.

– De minden a lehető legjobban alakult – tiltakozott Astrid. – Sokkal jobban, mint amire számítottunk. És megbíztál bennem, amikor segítséget kértem tőled. Nekem elhiheted, hogy kevés olyan ember van az életemben, aki ezt megtenné. Csak te, Gunnar és az anyám nézte ki belőlem, hogy képes vagyok irányítani egy országot, és önálló döntéseket tudok hozni.

– Ebben igazad van – ismerte be Latika.

Gunnar mindig támogatta a nővérét, és Latika azt is megértette, miért esett rosszul neki, hogy Astrid terhes lett Maurótól. Latika készségesen segített a barátnőjének, habár arra ő sem számított, hogy Astrid bele fog szeretni Mauróba. Ugyanakkor pontosan tudta, milyen érzés, amikor valaki más irányítja az ember életét.

Váratlanul érte, hogy Astrid összeházasodott a gyereke apjával, és boldog volt a házassága. De mindent összevetve tényleg nagyszerűen alakultak a dolgok.

Latikának az volt a véleménye, hogy ez annak az eredménye, ha az ember önállóan dönthet az életéről, és azt is megengedik neki, hogy néha hibázzon. A hibákból rengeteget lehet tanulni, és az ember a hibáktól függetlenül is elérheti a célját néhány kitérővel.

Latika is független és szabad akart lenni, és a saját életét akarta élni egy olyan férfival, akit ő választ maga mellé. Gyerekeket is szeretett volna, és Astrid boldogsága még jobban megerősítette ebben az elhatározásában.

Elege volt abból, hogy mindig csak túlél.

Sajnos Ragnar miatt most megint a háttérbe kellett szorítania azokat a vágyait, amelyek mások számára magától értetődőek voltak.

– Mit tehetek azért, hogy megvédjelek? – kérdezte Astrid.

– A palotaőrök miatt tökéletes biztonságban leszek a bálban.

Astrid bólintott.

– Biztosan nem akarod felvenni ezt a narancssárga ruhát?

Latika megrázta a fejét.

– Nem nekem kell felhívnom magamra az öcséd figyelmét, úgyhogy nem fogom felvenni.

3. FEJEZET

A bál estéjén minden a tervek szerint zajlott.

Astrid felküldette a narancssárga ruhát az asszisztense szobájába, de Latika egy hosszú, fekete ruha mellett döntött, és felvett hozzá egy diszkrét aranyláncot meg egy arany fülbevalót.