részlet

jelenkor

Sorozatszerkesztő
Ferencz Győző

© 2022 Nemes Nagy Ágnes jogutódja
© 2022 Jelenkor Kiadó, Budapest
A Jelenkor Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.
Szöveggondozás, jegyzetek © 2022 Szlukovényi Katalin
Jegyzetek © 2022 Kemény Aranka
Szerkesztés, utószó, jegyzetek © 2022 Ferencz Győző
Borítóterv © Tillai Tamás

Szerkesztette és az utószót írta
Ferencz Győző

A szöveget gondozta és a jegyzeteket írta
Szlukovényi Katalin

A jegyzetek készítésében közreműködött
Kemény Aranka és Ferencz Győző

ISBN 978 963 518 054 7

Felelős kiadó Nagy Boglárka
Felelős szerkesztő Szenderák Bence
Korrektúra Hradeczky Moni
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Költészeti esszék
és tanulmányok

64 hattyú

Néhány magyar írótársammal álldogáltam egyszer egy bruges-i folyócska partján. Eléggé természetesen vetődtünk oda, a belga tengerpartról igyekeztünk hazafelé, Knokkele-Zoute-ból, a költői biennálék vendéglátó városából. Hogy Bruges gyönyörű, hogy Bruges-ben meg kell állni – ezzel semmi újat nem mondok. De aznap valahogy különösen gyönyörű volt ez az Észak Velencéje (egyik Észak Velencéje a többi közt), gót házsoraival, várost átindázó csatornáival, a tevehátú hidakkal meg a vízre hajló fasorok sötétzöldjével. Egy híd és egy fasor könyökében támaszkodtunk a kőpárkányra, s néztük ábrándosan, ami néznünk adatott – amikor is megjelent a hattyú. Természetesen éppen ekkor jelent meg, pompás lélektani érzékkel úszott be felfokozott ámulatunkba, a hattyúktól megszokott, nosztalgikus mozdulatokkal. Viselkedése ugyan kissé meglepő volt; alighogy megpillantott minket, felénk rohant, és sziszegve, szárnyát csapkodva követelt ennivalót a párkány alatt – határozottan agresszív hattyú volt. Mi röstelkedve és bágyadtan bámultuk, nem volt nálunk kenyérdarab. S ekkor kiáltott fel egyik útitársam: „Nézzétek a csőrét!”

Megnéztük a hattyú csőrét. És a feledhetetlen hattyú feledhetetlen sárga csőrén lila, irodai bélyegzővel odapecsételve látszott a jel: „B. 64”. Amiből sok minden következik. Annyi bizonyosan, hogy Bruges városának legalább 64 hattyúja van (esetleg sokkal több is), és az is következik belőle, hogy Észak Velencéjében komolyan veszik az ingóságok leltározását.

De még ennél is továbbmennék. Mikor kezdődik például egy vers irodalmi megpecsételése? A kritikus kezdi-e el? Vagy pláne az irodalomtörténet? Azt hiszem, már maga a költő elkezdi. Már maga a költő elkezdi minősíteni, értelmezni, ilyennek vagy olyannak tartani, mintegy sorszámmal ellátni a saját verseit, amikor már legalább 64 van belőlük (esetleg sokkal kevesebb). Ugyanezt teszi mások verseivel is. Igyekszik idő múltával közelebbről szemügyre venni az emberi tapasztalatoknak azt az eléggé sajátos körét, ami az övé, és ami a versírás, versolvasás. Eltűnődik versélményein, megpróbálja elemezni, rendezni őket. Eközben nemegyszer úgy jár el, hogy nagyon is hasonlatossá válik Bruges városának közigazgatásához: megpecsételi a vízimadarak csőrét.

Ezt a hasonlatosságot azonban nem röstellem. Úgy gondolom, a versnek nem árt a tudatosság pecsétje (a megkísérelt tudatosítás imaginárius pecsétjéről beszélek természetesen). Úgy gondolom, a versírót előbb-utóbb érdekelni kezdi a saját mestersége, érdeklik azok az eljárásmódok, amelyeket többnyire tudattalanul használ, s amelyeket mások használnak, és érdeklik azok az élménykötegek, mintegy rejtett kábelcsomók, amelyeken átfutva a vers verssé lesz. Letagadhatatlanul vonzódik eszközeihez; mint egy edzett pallér a kőhöz, téglához, vakolókanálhoz, úgy vonzódik a nyelvhez, a verslábhoz, a kötőszavakhoz, és nemegyszer el is átkozza őket, ha mégsem esnek jól a keze ügyébe. A téma sok-sok lehetősége közül az itt következő elmélkedésekben főképpen egy dolog érdekelt engem: a vers alakulása, a szó több értelmében. Érdekelt a vers létrejötte, kialakulása az élménymagtól a kész versig, és érdekelt a vers átalakulása, úgy, ahogyan részben kortársként megfigyelhettem, szemmel kísérhettem a 20. századi vers, versfunkció, versélmény nagy változásait a megelőző verseszményekhez képest.

De hát nem írok én valami irodalomtörténet-félét. Sem kritikát. Talán még tanulmányt sem. Egyszerűen tapasztalataimat közlöm, egy alanyi versíró alanyi gondolatait. Ha alcímet keresnék ehhez a könyvhöz, ilyesmit választanék: tűnődések a versről. Vagy: hogyan szokás verset írni? Persze, ahány ház, annyi szokás – erről igyekeztem el nem feledkezni. Megpróbáltam más és más költők versírási módjait fölfejteni, műhelyükhöz minél közelebb férkőzve, és megpróbáltam a magam műhelyéből hozzácsapni a versélményhez mindazt, amit egy gyakorló költő versismeretből összegyűjt. Műhelylátogatásra invitálom tehát az olvasót, megjegyezve, hogy ez többé-kevésbé szabadtéri műhely. Olyan, amelynek van valami köze a természetmegfigyeléshez, mintha egy madártelep felszerelését óhajtanánk megtekinteni, szemlénk közben nem feledkezve meg a természetesnek és a mesterségesnek arról a sokszor nehezen elhordozható kettősségéről, amit a versírás vagy a versolvasás jelent.

A hattyú egyébként utálatos állat. Legalábbis ezt mondják a madárszakértők. Szép, szép, már akinek, és főleg messziről, de vad, összeférhetetlen, nehezen kiismerhető. Ebből a könyvből itt-ott kiütköznek az antiromantikus hattyúszemlélet jegyei. Sok szó esik antihattyúkról és főleg antihattyúiságról, ahogy azt a 20. században érteni szokták. De talán az nem baj.

Hiszen – mindennek ellenére – mégiscsak szeretem a hattyút.

Tartalom

Költészeti esszék és tanulmányok

64 hattyú

Negatív szobrok

A nyelv válságáról

Bölénytelenül

„Tünékeny alma”

Tudjuk-e, hogy mit csinálunk?

Rózsa, rózsa

Párbeszéd a mai versről

Fordítani

Magyar líra a világban

Csatavesztések

Egy nem-lombhullató fiúcska

Csillagszemű

A költői kép

Szavak divatja

Verstani veszekedések

Magyar jambus

A vers mértana

Megjegyzések a szabadversről

Verselemzések

Valódi tulipánt

Csokonai Vitéz Mihály: A magánossághoz

Berzsenyi Dániel: Osztályrészem

Vörösmarty Mihály: Előszó

Arany János: V. László

Petőfi Sándor: A Tisza

Rainer Maria Rilke: Este

Rainer Maria Rilke: Archaikus Apolló-torzó

Guillaume Apollinaire: Kikericsek

Babits: Esti kérdés

Babits Mihály: A csengetyűsfiú

Kosztolányi Dezső: Boldog, szomorú dal

Tóth Árpád: Elégia egy rekettyebokorhoz

Saint-John Perse: A fal

József Attila: Eszmélet

József Attila: „Költőnk és Kora”

Pilinszky János két verse

Írók, könyvek

A Nyugatról

Részletek öregkori arcképhez

Az első költő

Budapesti séták

Rilke-almafa

Film, a 18. századból

Hegy, folyó, város

Füst Milán 90. születésnapján

József Attila pillanata

Asztal és kenyér

Századunk útjain

Kedvező éghajlat

Hajnal Anna otthonai

Jegyzetek a rejtőzésről

Verne Gyula és gyermekei

Ízlésváltozások a Kosztolányi-vers körül

Dsida Jenő

Apa és fiú

Arckép az időben

Pilinszky

Akácfák

Filmek

Jókai Móric bánata

Anti-antik

Például a Baktérítő

Gyönyörű, keserű

Sándor Mátyás kapitány

A folyt. köv. varázsa

Az új Laodameia

Vadnyugat Keleten

Lovagábránd

Rózsaszín feketével

Irodalmi szénaboglya

A névtelenek

Hajózni szükséges

Megnevezés

Szó és hangzás

Blaue Blume

A hasonlat

Sárga-kék

Piros-zöld

Stílus

Összehasonlító verstan

Anyanyelv

Arabella

Csend

Gólyafészek

Olvasási módok

Klasszicizmus, romantika

Zsirárdikalap, realizmus

Anti-hattyú

A költők titkai

Antigoné

Hányféle ó van?

Hányféle kék van?

Hányféle rét van?

Jácint

Jácint, aggályokkal

Jácint, hóban

Az év legszebb kertje

A lila fa

Napóleon

Leskelődni

Delfin-testvériség

A szingaléz csodahal

A szórakozottság örömei

Régi naptár

Azsúr, plissé

Betűjáték

Gyertya, gyufa, gyámpénztár

Stucc és spádé

Formakényszer

Császárkörte

A mérhető idő

Az élők mértana

Vár, esküvő, fekete bársony

Erdőd felé

Milyen szép volt Alexandrin

A költő és a vár

Félreértések

Tanuljunk nyelveket

Eötvös és olvasója

„Kegyetlenség”

Írásjelek

Hála

Kegyelet

A „tiszta erkölcs”

Vérmérséklet és erkölcs

Némely esztétikák

Kisfiú halon lovagol

Személyes esszék

Életképek, 1944-ből

Tárgyaim

Egy verskötet előszava

Jegyzetek

Számozott jegyzetek

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0