Robert Lacey

Testvérharc

Viszályok a Windsor-házban

Kossuth Kiadó

Tartalom

1.  Testvérharc

2.  Családi ügyek

3.  Dinasztikus házasság

4.  Agapé

5.  „Bármit jelentsen is a szerelem”

6.  „Party Pieces”

7.  A trónörökös és a „tartalék”

8.  Gyermeknevelés

9.  Jogosultság

10.  Nyilvánosság

11.  „Camillagate”

12.  James bácsi

13.  A nép hercegnéje

14.  A sármos csibész

15.  Nefelejcs

16.  Megingás

17.  Katalin feltűnik

18.  Katalin eltűnik

19.  Szolgálatban

20.  Üdvösség

21.  A fehér lovag

22.  Vogue

23.  A „komikuspáros” vége

24.  Külön utakon

25.  Karácsonyi üzenet

26.  Végjáték Sandringhamben

27.  Búcsú az apátságban

28.  Közösségi távolságtartás

Köszönetnyilvánítás

Felhasznált irodalom

Megjegyzések a felhasznált irodalomhoz

Képek forrásai

Illusztrációk forrásai

Színes képmelléklet

Impresszum

Bátyámnak, Grahamnek

1.

Testvérharc

„Mint minden családban, természetesen nálunk is vannak viták – és azok általában elég nagy viták.”

(Vilmos herceg, BBC News, 2004. november 19.)

Beszéljetek egymással az Isten szerelmére! Diana abban a szellemben nevelte fiait, hogy érzéseiket vagy sérelmeiket nyíltan és bátran kimondják, és ne magukban rágódjanak rajtuk, ahogy az a Windsor-ház oly sok más tagjára jellemző: „Sose panaszkodj, sose magyarázkodj!” – mégis, milyen stratégia ez az életre nézve?

Édesanyjuknak hála Vilmos és Harry is nyílt, őszinte és az egyenes beszédet kedvelő felnőtté vált, tele ambiciózus, világjobbító tervekkel. Nyíltságuk – valamint a változtatásra irányuló próbálkozásaik sora – adja e könyv gerincét. No, de ugorjunk most egy kicsit vissza az időben, egészen 2019 májusáig, arra a napra, amikor Harry herceg első gyermeke megszületett. Az örvendetes esemény ugyanis kiváló alkalmat kínált a két, egymással haragban lévő fivérnek a békülésre. Vajon élnek a lehetőséggel?

Vilmos és Harry között természetesen voltak nézeteltérések már az esküvőt megelőzően is. Tudják, arról a szerény kis esküvőről van szó, amely a Windsor-kastélyban köttetett a brit herceg és az elvált, félvér amerikai tévésztár között 2018 tavaszán, és amely világszerte 1,9 milliárd nézőt vonzott a képernyők elé. Persze, mint minden esküvő, úgy ez is elképzelhetetlen volt elégedetlenkedők nélkül: példának okáért említeném a koszorúslány rosszul sikerült ruháját és a hiányzó tiarát, nem beszélve a menyasszony apjáról, aki nem jelent meg az eseményen.

Egy évvel később pedig, szinte napra pontosan (2018. május 19. és 2019. május 6.), megérkezett az áldott frigy gyümölcse, aki nemcsak a szüleit bűvölte el, hanem az egész családot újra egybekovácsolta, különösen a két Windsor fivért és az állítólagosan egymással harcban álló hitveseiket.

A királyi esküvőkhöz hasonlóan a királyi utódok születése is olyan jelentős esemény, amely megerősíti a nép ragaszkodását a királyság intézményéhez. A történészek előszeretettel értekeznek e folyamat ellentmondásosságáról, vagyis arról, hogy egy nagy múltú királyság elitista és antidemokratikus hagyományai miként szilárdíthatják tovább egy modern demokrácia alapjait. Egy pólyában szendergő újszülött elragadó és megindító látványánál kevés hatásosabb eszköz létezik, egy új élet pedig mindenkiben erősíti a jövőbe vetett hitet.

A tömegkommunikáció korában a királyi újszülöttek érkezése körül is egy sor népszerű „rítus” alakult ki: a kórház előtt tülekedő tömeg, a lépcsőn álló, mosolygó szülők, kezükben a csecsemővel, az üdvrivalgások, a vakuk villanásai, majd később a bensőségesebb, formálisabb keresztelőn készült fotó, végül pedig a keresztszülők nevének bejelentése.

E modern tradíció alapját Károly és Diana rakta le 1982. június 21-én. Vilmos fiuk volt az első brit trónörökös, aki a St. Mary’s nevű közkórházban született, London nyugati részén, amely közvetlenül a Paddington pályaudvar mellett található. A St. Mary’s magánszülészeti osztályának – mely a filantróp, portugál-zsidó Lindo család nevét viseli – szolgáltatásait Károly húga, Anna hercegnő fedezte fel, aki itt hozta világra Peter (1977) és Zara (1981) nevű gyermekeit. Harry pedig ugyanitt Vilmos után két évvel, 1984. szeptember 15-én látta meg a napvilágot.

A hagyományt követve Vilmos és Katalin is a Lindo-szárnyat választották gyermekeik – György (2013), Charlotte (2015) és Lajos (2018) – szülőhelyéül. Ekkorra a gyermekeiket bemutató büszke királyi szülők lába alatt már szinte teljesen megkopott a Paddington kőlépcsője. Kulturális antropológia szakon egy teljes szakdolgozatot lehetne írni azon uralkodóházak sikeréről, amelyek utódaikat egy vasútállomás előtt mutatják be a népnek: Ausztria felfuvalkodott főhercegeinek sarjai egykor a világ elől elrejtve látták meg a napvilágot. De manapság már kit érdekelnek az osztrák főhercegek, akár Ausztriában, akár máshol a világon?

2019 májusában Harry és Meghan úgy döntöttek, hogy ők nem fogják újszülött gyermeküket a Lindo-szárny előtti lépcsőn „közszemlére tenni”. Új „uralkodói” stílussal próbálkoztak, amely talán nem is volt annyira királyi. Hogy megértsük, mindez miért volt annyira fontos, vissza kell lapoznunk a történelemkönyvben, egészen az ágymelegítő történetéig.

Az ágymelegítő az elektromos takaró és a forró vizes gumipalack pár száz évvel ezelőtti megfelelője volt. Mielőtt őlordsága nyugovóra tért volna, a szobalány átvasalta a lepedőt és a takarót a forró ágymelegítővel, egy hosszú, fanyélre erősített széles, lapos, kerek és domború fedővel ellátott réztállal, amelybe előzőleg izzó szenet raktak – vagy egy újszülöttet.

A legenda szerint ugyanis 1688-ban ágymelegítőben csempésztek egy egészséges csecsemőt Modenai Mária, a gyűlölt katolikus II. Jakab király feleségének szülőágyába, az állítólag halva született, legitim trónörökös helyébe. A népszerűtlen uralkodót egészen addig elviselték, mivel utódja a tervek szerint lánya, a protestáns Mária és annak „még protestánsabb” holland férje, III. Orániai Vilmos lett volna. A kitartóan antikatolikus britek abban reménykedtek, hogy a gyermektelen, túlságosan is pápista Jakabot az általános népszerűségnek örvendő, pápaellenes pár követi majd a trónon társuralkodóként „Vilmos és Mária” néven, megmentve ezzel az akkori viszonyok között „demokratikusnak” számító berendezkedést és az anglikán egyházat.

Az egészséges, „ágymelegítőben” érkező utód, Stuart Jakab Ferenc Eduárd, azonban belezavart a forgatókönyvbe, 1688. pedig fontos mérföldkő lett a brit királyság történelmében. Orániai Vilmos ez év novemberében flottájával behajózott Torbay kikötőjébe, ezzel – és egyetlen csepp vér kiontása nélkül – rákényszerítve II. Jakabot, hogy fiával együtt elmeneküljön Londonból.

Az 1688-as év mozgalmas eseményei, majd a rendszer konszolidációja „dicsőséges forradalom” néven vonult be az angol történelembe, eredményeként pedig megszületett a ma is fennálló államforma, az alkotmányos monarchia elődje, amelyben a parlamentet lényegesen szélesebb jogkörökkel ruházták fel, míg az uralkodó státusza egyre inkább szimbolikussá vált. A politikai változások egy rendkívül gyakorlatias rendelkezést is hoztak, amelynek értelmében a jövőben az összes királyi utód születésénél a mindenkori belügyminiszternek jelen kell lennie, és ellenőriznie, hogy a királyi sarj „a megfelelő módon” jött a világra, nem pedig ágymelegítőben.

Egészen a legújabb korig a mindenkori belügyminiszter feladata volt, hogy felügyelje a királyi család tagjainak világrajövetelét. Viktória királynő mind a kilenc gyermekét belügyminisztere – és titkos tanácsosai – jelenlétében hozta a világra, és ez az indiszkrét szokás a 20. század közepéig fenn is maradt. 1926 áprilisában Sir William Joynson-Hicks volt jelen a későbbi II. Erzsébet születésekor a leendő királynő szüleinek londoni otthonában, négy évvel később pedig utódjának, a munkáspárti John Robert Clynesnak a skóciai Glamis-kastélyig kellett utaznia, hogy ott lehessen Erzsébet húga, Margit világrajövetelénél. A belügyminiszternek két hétig kellett a közelben, egy kézi kapcsolású távbeszélő mellett várakoznia, mire végre megindult a szülés.

Az 1688 után született brit trónörökösök közül Károly herceg volt az első, aki nem a korábban megszokott szertartásos ellenőrzés mellett jött a világra (1948. november 14.). Clement Attlee munkáspárti kormánya a második világháborút követően ugyanis gyorsan eltörölte az idejétmúlt tradíciót. A hagyományt azonban Károly herceg felélesztette 1982-ben és 1984-ben is, amikor Dianával együtt büszkén – és kötelességtudóan – mutatták be a nagyközönségnek Vilmos, majd Harry fiukat születésük után pár órával a Lindo-szárny lépcsőjén.

Vilmos herceg engedelmesen követte apja példáját, bár 2013-ra – a lesifotósok egyre növekvő hadának és a tömegnek köszönhetően – az esemény már leginkább egy ijesztő és ízléstelen cirkuszi mutatvánnyá fajult. Vilmos Katalinnal az oldalán a körülmények ellenére határozottan tette a dolgát. Katalin a szülés megpróbáltatásai ellenére is makulátlan külsővel és mosollyal az arcán állt férje mellett. A trón várományosaként Vilmos herceg jól ismerte az ágymelegítő történetét, és pontosan tisztában volt annak jelentőségével, hogy éreztesse a néppel, ő is egy közülük.

Öccse – a „tartalék”, ahogy a sajtó elnevezte – azonban úgy tűnik, kevésbé volt tájékozott az ősi legendát és még kevésbé annak fontos társadalmi vonatkozását illetően, és ha ez még nem is volna igaz, Harryt vélhetően a legkevésbé sem érdekelte. A trónörökös dönthetett úgy, hogy a gesztus érdekében elviseli a nyilvánossággal járó kellemetlenségeket. A „tartaléknak” más elképzelései voltak, felesége pedig teljes mértékben egyetértett vele. Harry és Meghan egész egyszerűen nem szerették volna, ha gyermekük születését az a téboly és gyilkos médiafelhajtás övezi, amely Diana hercegné halálát kísérte – vagy okozta.

Elég egy futó pillantást vetnünk arra a fotóra, amely 1984 szeptemberében a Lindo-szárny előtt készült. A képen Dianát láthatjuk az újszülött Harryvel a karjában. Diana legalább egy órát töltött sminkeléssel és a frizurája elkészítésével, hogy a lépcsőre állva, „spontán” módon megmutathassa a népnek második gyermekét. Lehet, hogy a megfontolt Katalin a „Cég” érdekében elviseli a fotózással járó készülődést és szépítkezést, a szeszélyes Meghan azonban nem.

Így aztán Sussex hercege és hercegnéje, Harry és Meghan, úgy döntöttek, hogy első gyermekük otthon, a Frogmore Cottage-ban, nyugodt körülmények között, a nyilvánosság teljes kizárásával fog világra jönni. A cottage (’házikó’, ’kunyhó’) valójában egy, a Windsor Great Parkban álló, tíz hálószobás épületegyüttes, amelyet nemrégiben alakítottak át és újítottak fel, nagyjából 2,4 millió fontnyi közpénzből. Ez persze egy újabb és kissé kényes kérdést vet fel. Ha a királyi család tagjaiként nem óhajtják a nyilvánosság előtt – az „ágymelegítős” tradíció ellenére sem – bemutatni újszülött gyermeküket, mi a helyzet a frissen felújított otthonukban található ágyakkal, ágymelegítőkkel és kandallókkal? Hiszen az állampolgároknak bizonyára jólesne egy köszönetnyilvánítással felérő, nyilvános gesztus „adófontjaikért” cserébe, nem igaz?

Mint később kiderült, a kérdés teljességgel elméleti volt, mivel Archie nem siette el a dolgot, és amikor a szülés a tervezetthez képest két héttel később beindult, Meghan orvosa – akinek a nevét a mai napig nem hozták nyilvánosságra – kórházi szülést javasolt. S bár a windsori otthonuktól pár mérföldre lévő, állami Frimley Park Kórház tökéletesen megfelelt volna, a pár – Meghan édesanyjával, Doriával együtt – a hosszabb londoni utat és Nagy-Britannia legdrágább magánintézményét, az amerikai tulajdonban lévő, híres Portland Kórházat választotta. Victoria Beckham, Liz Hurley, Kate Winslet és több más híresség adott életet gyermekének a Portland Kórház luxuskörülményei között, ahol az alap szülési csomag hatezer-egyszáz, más források szerint tizenötezer fontnál kezdődik, a csecsemőket baldachinos ágyba fektetik – és sehol egy füstös, koszos pályaudvar a láthatáron.

Ez volt a másik probléma, amely Harry és Meghan kapcsán felmerült: az ötcsillagos, felső kategóriájú igények, amelyeket a celebstátuszú „néptribunusok” oly gyakran támasztottak, kezdve a magánrepülőgépektől és a hollywoodi barátoktól a „rejtekhelyül” szolgáló, borsos áron felújított, sokszobás „házikóig” vagy – miután 2020-ban Kaliforniába költöztek – a Los Angeles-i Beverly Hillsben található, huszonkét hektáros birtokon álló, tizennyolc millió dollár értékű, tizenkét hálószobás, toszkán stílusú villáig. „Erre biztonsági okokból van szükség, hiszen nekik is jár a magánélet védelme” – mondanák jogi képviselőik.

A Portland Kórház személyzete természetesen remekül és teljes diszkréció mellett végezte a dolgát. A kis Archie 2019. május 6-án, hajnali 5:26-kor 3260 grammal jött a világra. Így Doria nagymamának és a boldog párnak elég ideje maradt ahhoz, hogy feltűnés nélkül térjenek vissza Windsorba értékes „kis csomagjukkal” együtt. Tervük sikerét csak tovább erősítette, hogy a Buckingham-palota aznap délután két órakor egy meglehetősen félrevezető nyilatkozatot adott ki, miszerint a sussexi hercegné szülési fájdalmai megkezdődtek, holott már nyolc órával korábban világra hozta gyermekét.

Harry és Meghan a királyi tradícióval és az igazsággal is szembeszálltak, de most az egyszer túljártak a gyűlölt sajtó eszén.

2.

Családi ügyek

„Ő az egyetlen ember a világon, akivel gyakorlatilag mindenről tudok beszélni, és nagyon jól megértjük egymást.”

(Harry herceg, 2006. január)

A „segítőkész” barátoknak köszönhetően – akik időről időre tájékoztatják a médiát a királyi család belső dolgairól – tudjuk, hogy Vilmos, az idősebb fivér, nem volt különösebben elragadtatva Harry és Meghan „partizánakciójától”, vagyis attól, hogy eltitkolták fiuk születését. Ezt a benyomást erősítette az is, hogy Vilmos és Katalin nyolc napig nem látogatták meg az újszülöttet. Ezzel szemben a királynő, Fülöp herceg, Károly és Kamilla pár órán belül megjelentek, hogy üdvözöljék a család legifjabb tagját. Az is meglehetősen furcsának tűnt, hogy amikor a cambridge-i hercegi pár több mint egy héttel később végre tiszteletét tette Harryéknél, nem vitte magával a kis Györgyöt, Saroltát és Lajost, hogy találkozhassanak unokatestvérükkel.

A következő menetet azonban Harry megnyerte. Május 8-án Meghannal együtt, karjukban a kétnapos Archie Harrison Mountbatten-Windsorral jelentek meg a windsori kastély gyönyörű Szent György-termében. A sajtót nem hívták meg a jeles eseményre, kizárólag egy fényképész és néhány tévécsatorna kamerája előtt beszéltek a gyermekáldásról.

– Ez egy igazi csoda, fantasztikus érzés! Az enyém a világ két legjobb pasija. Elmondhatatlanul boldog vagyok – mondta Meghan.

– A fiunknak nagyon jó természete van. Rendkívül nyugodt. Nem tudom, kitől örökölhette – tette hozzá Harry.

Az újszülött az Archie nevet Tom Archer-Burton őrnagy tiszteletére kapta, aki Harry herceg mentora volt a hadseregben – legalábbis a herceg sandhursti kadéttársai szerint. Meghan viszont egy „tudományosabb” magyarázattal szolgált, és kifejtette, hogy az arkhé szó az ókori görög filozófiában a ’kezdet’, ’eredet’ vagy ’ősok’ megjelölésére használták. (Meghan érzékelhetően több klasszikus műveltséget adó oktatásban részesült Los Angelesben, mint Harry az Eton College-ban.) A pár később ezt a nevet adta jótékonysági alapítványának is. Ami pedig a Harrisont illeti, bár nagy valószínűséggel csak egy szóviccről van szó (Harry’s son, azaz ’Harry fia’), néhány kommentelőt arra engedett következtetni, hogy a névnek esetleg Meghan kedvenc Beatles-tagjához, a misztikus tanokat követő George Harrisonhoz lehet valamely köze.

A fehér takaróba bugyolált, horgolt sapkát viselő kis Archie békésen végigszunyókálta élete első hivatalos fotózását, vagyis minden pontosan úgy alakult, ahogy azt a szülők eltervezték.

– Köszönjük mindenkinek a jókívánságokat és a kedvességet, nagyon sokat jelent számunkra – mondta Meghan.

A Szent György-terem pazar díszletei között megrendezett zárt körű, de mégis nyilvános esemény nemcsak hogy tökéletes volt, hanem volt benne némi újítás is: a csecsemőt Harry, az apa tartotta karjában, nem pedig az édesanya, ahogy azt a kopott paddingtoni lépcsőn készült korábbi felvételeken megszokhattuk.

A fentieket egy még szívélyesebb hangulatú családi esemény követte, amikor a büszke szülők bemutatták Archie-t a királynőnek, Fülöp hercegnek és Doriának. Az erről készült fényképeket, amelyeken a két nagymama, az egyik fehér a másik színes bőrű, együtt mosolyognak a brit királyság első vegyes etnikumú tagjára, az összes brit és számos külföldi napilap a címlapon közölte.

„Fel nem foghatom, hogy csinálják a nők – mondta Harry egy interjúban a szülést követően. – Ez volt a legcsodálatosabb élmény, amelyben részem volt valaha is.”

Csakhogy ekkor jött az igazi csavar, mégpedig a keresztszülők személyében. E felnőtt mentorok, akik egy életen át lelki, erkölcsi, sokszor pedig anyagi támaszt is nyújtanak a gyermeknek, és akik az anglikán egyházi keresztelő nélkülözhetetlen „kellékei”, a királyi család tagjai számára még nagyobb fontossággal bírnak. Talán nem véletlen, hogy hivatalosan a „szponzor” címet viselik.

A brit trónöröklési rendben a hatodik és hetedik hely esetében a korona megszerzésére sok esély nincsen, azonban a tömeges terrortámadások és a világméretű járványok korában bármi megtörténhet, miáltal a hatodik és hetedik könnyen előléphet a harmadik és negyedik helyre, vagy akár még előbbre. Másképp fogalmazva: a számok mögött álló személyek – e sorok írásakor Harry a hatodik, Archie a hetedik helyen áll – mindenképpen „királyinak” tekintendők, akár tetszik ez nekik, akár nem, mivel e titulussal a monarchia iránt elkötelezett nép, vagyis az „alattvalók” és az adófizetők bőkezűsége ruházta fel őket.

Azzal mindenki tisztában van a Buckingham-palotában, hogy egy sietősen megszervezett keresztelőn nem feltétlenül tud részt venni az összes keresztszülő és rokon. 2019 júliusában II. Erzsébet a Holyrood-hét{1} keretében Skóciába utazott, így ő és Fülöp herceg nem lehetett jelen Archie július 6-ára kitűzött keresztelőjén. Az időpont kiválasztása így is hosszas szervezést igényelt, mire Károly, Kamilla, Vilmos és Katalin zsúfolt nyári programjait sikerült összeegyeztetni, nem beszélve a canterburyi érsekről, aki a keresztelőt tartotta.

Azt azonban elvárhatja az uralkodó, a királyi udvar és nagyjából mindenki, aki egy picit is érintett az ügyben, hogy a szülők tudassák a világgal, kik lesznek a királyi család új tagjának keresztszülei. Hogyan lehet megítélni egy „szponzor” alkalmasságát, akinek a kilétét homály fedi? A „titkos keresztszülő” nem hangzik túl bizalomgerjesztően. A brit alkotmányos királyság intézményének jellegzetes sajátossága, hogy az állampolgároknak jogukban áll(na) tudni, kik lesznek azok, akik a trón – esetlegesen – jövőbeni várományosát erkölcsi tanácsokkal látják majd el. Harry és Meghan abbéli határozott törekvése, hogy megóvják saját és újszülött gyermekük magánszféráját, ismét összeütközésbe került az uralkodói tradíciókkal és a protokollal.

A Buckingham-palota a következő nyilatkozatot adta ki július 3-án: „Archie Harrison Mountbatten-Windsor keresztelőjét szűk családi körben tartjuk július 6-án, szombaton, a Windsor-kastély magánkápolnájában, a canterburyi érsek vezetésével. Sussex hercege és hercegnéje a későbbiekben szívesen megoszt a sajtóval pár fotót, amelyet Chris Allerton fog elkészíteni. A keresztszülők nevét a hercegi pár kívánságának megfelelően a továbbiakban sem hozzuk nyilvánosságra.”

„A karrierem során öt vagy hat királyi keresztelőről írtam, de ilyen mértékű titkolózással még sosem találkoztam” – nyilatkozta Ingrid Seward, a Majesty magazin főszerkesztője a Today című hírműsorban.

Vajon Vilmost felháborították az események, vagy csak zavarták? Vagy egyszerűen csak tanácstalanul állt a dolog előtt?

{1} II. Erzsébet királynő minden évben, nyár elején egy hetet tölt a Holyroodhouse-palotában, a brit uralkodók hivatalos skóciai rezidenciáján, ahol különféle rendezvényeken és megbeszéléseken vesz részt. (A Szerk.)