Chantelle Shaw

Gyere velem Caprira!

Margaret Barker

Tengerparti romantika

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Chantelle Shaw, 2020 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A ROMANA 813. eredeti címe: Her Wedding Night Negotiation

(Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Deák B. Miklós

© Margaret Barker, 2009 – Vinton Kiadó Kft., 2025

A Romana 814. eredeti címe: Greek Doctor Claims His Bride

(Harlequin Mills & Boon, Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2013)

Magyarra fordította: Bosnyák Edit

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 813-814. számában, 2025

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-615-108-012-2

- Kép: Shutterstock

A Romana a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2025

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-30-300-9899; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Chantelle Shaw

Gyere velem Caprira!

1. FEJEZET

Marco De Valle utálta az esküvőket és mindent, ami velük kapcsolatos. Egyszerűen nevetségesnek találta a „nagy nap” körüli felhajtást, amikor két ember hamis ígéreteket tesz egymásnak.

Inkább visszarepült volna ma este Caprira a fiával. Sajnos a vőlegény a féltestvére volt, és hogy az anyjának szívességet tegyen, mégiscsak elutazott James és az unalmas menyasszonya esküvőjére, még akkor is, ha tudta, hogy valójában minden erőfeszítése hiábavaló. Az anyja az elmúlt években nem csinált titkot abból, hogy melyikük a kedvenc fia.

Csak a nyilvánosság miatt akarja ott látni, gondolta Marco csalódottan. Mágnesként vonzotta ugyanis a paparazzókat. Ha ő is ott van, egy-két esküvői fotó biztosan bekerül a pletykalapokba.

A holnapi ünnepség próbájának már húsz perce el kellett volna kezdődnie, de James szokás szerint késett. Marco visszavonult a szülei birtokához tartozó kis kápolna hátsó, árnyékos fülkéjébe, hogy leplezze a vendégek előtt egyre növekvő türelmetlenségét. Nekitámaszkodott az egyik oszlopnak, és az oltár előtt várakozó menyasszonyra nézett, aki a vőlegényére várt.

Marco csak ma találkozott először Leah Ashbourne-nal. James menyasszonya igazi szürke egér volt – a sápadt bőrétől kezdve a szörnyű ízléséig. Nyakig begombolt fehér blúzt viselt, és egy sötétkék szoknyát, amely jóval térd alatt végződött. Vörös haját szoros copfba fonva hordta. Ebben az öltözékben könnyen apácának nézhette volna az ember, vagy egy modern Mary Poppinsnak.

Amikor James ma bemutatta őket egymásnak, még csak köszönni sem tudott rendesen. Ehelyett vörös lett az arca, és dadogott valamit. Marcót egy pillanatra elbűvölte a lányt – régóta nem látott már nőt elpirulni. Arra a következtetésre jutott, hogy Leah falusi lány, a maga módján nagyon csinos, de nem az ő esete. A nők, akikért rajongott, szexik voltak, magabiztosak, és elfogadták, hogy őt nem érdekli a komoly kapcsolat vagy a házasság. Másodszor biztos nem.

Marco az órára pillantott, és halkan káromkodott. Nickynek egy óra múlva ágyban kell lennie, és ő nagyon szeretett volna még egy kis időt tölteni a fiával. Bűntudat gyötörte. Nicky egész héten egyedül volt a dadájával Nancarrow Hallban, mert Marco külföldre utazott egy sürgős üzleti megbeszélésre.

Mélyet sóhajtott. A Nickyvel való kapcsolata a tragikus baleset óta nem volt a régi. Bár a pszichiáter biztosította róla, hogy egy ötéves még nem képes őt hibáztatni a tragédiáért, Marco mégis felelősnek érezte magát Nicky anyjának haláláért. Nem tudta, hogyan építse újra a kapcsolatát a traumatizált gyermekével.

És hol a fenében van James?

Marco látta, hogy Leah kiveszi a táskájából a mobiltelefonját, és megvonja a vállát. Olyan magányosnak és elveszettnek tűnt, ahogy egyedül várta az oltár előtt a vőlegényét! Marco legszívesebben elmondta volna neki, hogy James nem az a szőke herceg, akinek a lány nyilvánvalóan hitte. De visszafogta magát. Nem, ez nem az ő felelőssége.

Visszagondolt Nickyre és a játék autóra, amit ajándékba vett neki: a saját Ferrarija miniatűr modelljére. Marco már alig várta, hogy lássa Nicky szemének csillogását, amikor kicsomagolja az ajándékot. Talán még mosolyt is csal az arcára.

Elég volt! Marco nem akart több időt vesztegetni erre az esküvői próbára. Céltudatosan az oltár felé lépkedett.

– Még mindig semmi hír a vőlegényről? – A lelkész bátorítóan mosolygott Leah-re.

– Nem tudom, mi van vele – mondta a lány, miközben ismét a mobiltelefonjára nézett. – James csak el akart ugrani Padstow-ba, hogy elhozzon néhány dolgot a nászútra, de megígérte, hogy időben visszaér a próbára.

Semmi üzenet Jamestől, semmi magyarázkodó telefonhívás… Leah megpróbált nem aggódni. Az út Nancarrow Hallba a cornwalli szűk utakon egy örökkévalóságnak tűnt a múlt héten, mert James csigatempóban vette a szűk kanyarokat.

Leah azzal próbálta megnyugtatni magát, hogy legrosszabb esetben James szülei felvették a kapcsolatot a mentőszolgálattal. Sokkal valószínűbb volt azonban, hogy egyszerűen csak elvesztette az időérzékét. Elvégre nem ez lenne az első eset. James gyakran ábrándozott, és legtöbbször úgy elmerült a gondolataiban, hogy észre sem vette az idő múlását. Leah néha úgy érezte magát, mintha a nevelőnője lenne, nem pedig a menyasszonya.

Mivel a múlt héten találkozott a fiú szüleivel, megértette a dolgot. A szülei még mindig úgy bántak Jamesszel, mint egy gyerekkel, és Leah most látta csak, mennyire elkényeztetett lehetett gyerekkorában. De gazdag családja ellenére a férfi nem volt beképzelt, és a kapcsolatukban nem volt semmi dráma vagy vita – ellentétben Leah gyerekkorával. Az anyja egyik katasztrofális viszonyból a másikba sodródott.

Bár még csak hat hónapja voltak együtt, amikor James megkérte a kezét, Leah egy pillanatig sem habozott. Egyszerűen tudta, hogy élete hátralévő részét James Fletcherrel akarja tölteni. Kicsit furcsán viselkedett ugyan, mióta megérkeztek a Bodmin Moor szélén álló régi családi kúriához, de bizonyára teljesen normális, hogy az esküvő előtt a vőlegény is kicsit ideges.

Leah-t bűntudat gyötörte. El kellett volna mondania Jamesnek a nagymamájától származó örökséget és a végrendeletben foglalt feltételt. Csak akkor örökölheti a vagyont, ha férjhez megy, és Leah aggódott, hogy James félreértené a helyzetet. Pedig ő szerette a vőlegényét. Tényleg szerette.

Néha még mindig úgy érezte, hogy minden túl gyorsan történt, de figyelmen kívül hagyta ezt a belső hangot. Annyira vágyott a biztonság és a stabilitás érzésére, amely gyermekkorában mindig elkerülte!

– Később fontos találkozóm lesz a püspökkel – mondta türelmetlenül a lelkész. – Jobb híján James nélkül kell elkezdenünk. Talán valaki be tudna ugrani, amíg ő ideér.

Felmérte a jelenlévőket. Az esküvő negyven vendége közül harminckilenc James barátja és családtagja volt.

Leah kérdő pillantást vetett legjobb barátnőjére és tanújára, Amyre. Az egyetemi tanulmányaik során ismerkedtek meg. Amy James régi iskolai barátja volt, és egy partin mutatta be őket egymásnak. James jóképű és művelt volt, és Leah-nek hízelgett, hogy egy ilyen ember egyáltalán érdeklődik iránta. Nem volt egy szépség, és ezt ő is tudta.

James pedig biztonságot adott neki. Az esküvő után mihamarabb maguk mögött hagyják a londoni nagyvárosi életet, és vesznek egy kis vidéki házikót, és hamarosan lesz két gyerekük és egy kutyájuk. Más nők számára talán a pénz, a dizájnerruhák és a drága ékszerek jelentenék a legnagyobb beteljesülést, de Leah családot akart.

A lelkipásztor kérdését a helyettes vőlegényről kínos csend követte. Amy tehetetlenül megvonta a vállát.

– Biztos vagyok benne, hogy James jó okkal késik – jegyezte meg fojtott hangon az esküvőszervezőjük, Davina. Általában tökéletesen nyugodt volt, de most úgy nézett ki, mintha legszívesebben elsírta volna magát.

– Valakinek be kellene ugrania, akinek nincs főszerepe a valódi ünnepségen.

– Én megteszem – mondta egy mély hang enyhe akcentussal. A kápolna hátsó részéből jött.

Leah szíve gyorsabban vert. A hang Marco De Valléé volt. Amikor ma kiszállt az ezüstszínű Ferrarijából, és ő először pillantotta meg James magas, sötét hajú olasz féltestvérét, a reakciója pontosan ugyanez volt.

Később, amikor James bemutatta őket egymásnak a szalonban, Leah teljesen a jóképű idegen bűvkörébe került. Magabiztos viselkedése mindent és mindenkit háttérbe szorított. A lány csak egy gyors pillantást vetett rá, aztán zavartan a padlót bámulta. Hirtelen olyan szótlan lett, mint egy tinédzser, aki találkozik a kedvenc sztárjával.

Bár Marcót csak rövid ideig látta, egyértelmű volt, hogy a két testvér egyáltalán nem hasonlít egymásra. James szőke volt, finom vonásai kisfiús külsőt kölcsönöztek neki. Egy ideig modellként dolgozott, és még néhány magazin címlapján is szerepelt. Azokban, amelyek a legszebb kastélykerteket vagy a legújabb ascoti divatot mutatták be.

Marco fotója inkább egy extrém sportokról szóló magazinba vagy egy dzsungelbeli túlélési útmutatóba illene, gondolta Leah. Vad és féktelen kisugárzása volt. Olyan férfi, aki a saját szabályai szerint él, és nem érdekli, mit gondolnak róla mások.

Később a hálószobája ablakából figyelte, ahogy a férfi a mocsár felé igyekszik.

Marco arcának jobb oldalán egy hosszú, világosabb színű sebhely futott végig. Egy szörnyű balesetben szerezte, amelynek Marco felesége is áldozatul esett. Azóta a férfi egyedül gondoskodott az ötéves fiáról. Nyilvánvalóan még mindig gyászolt, mert alig szólt egy szót is, és ritkán mosolygott. Leah számára világos volt, hogy Marcónak most még inkább a fia mellett kell állnia, mint valaha, de Jamestől tudta, hogy Nicky gyakran marad Nancarrow Hallban a dadájával, amíg az apja külföldre utazgat üzleti ügyben.

Ezek az utazások valószínűleg elkerülhetetlenek voltak, de Leah túlságosan is jól tudta, milyen érzés, amikor egy gyermek egyedül marad.

Sajnálta Nickyt. A nagy barna szeme fájdalmasan emlékeztette a saját kisöccsére, aki ötéves korában halt meg. Nem telt el nap, hogy Leah ne gondolt volna Sammyre. A sok-sok óra alatt, amit az elmúlt héten Nickyvel töltött, az öröm és a szomorúság között ingadozott.

Marco lassan közeledett felé a középső folyosón, és a lány szíve önkéntelenül is gyorsabban vert.

A sebhely Marco jobb szemétől az arcán át a szája sarkáig húzódott. A felső ajkát kissé felfelé húzta, és ez a ferde mosoly meg a hűvös, szürke szempár állandóan cinikus arckifejezést kölcsönzött neki. Más férfiakat elcsúfított volna egy ilyen sebhely, de Marcón csak kihangsúlyozta a férfiasságát.

Marco nemcsak jóképű volt, hanem lélegzetelállító: markáns áll, szexi háromnapos borosta, telt ajkak, egyenes orr, sötét szemöldök… Haja szinte koromfekete és zilált volt, mintha csak most szállt volna ki a szeretője ágyából egy hosszú, szenvedélyes éjszaka után.

Leah nem tudta, honnan jött hirtelen ez a gondolata. De Marco meztelen testének képe, amelyet csak egy szaténlepedő takar, nem eresztette.

Soha nem látott még meztelen férfit, kivéve abban a furcsa társkereső show-ban, amelyet néhányszor látott a tévében. De annak vajmi kevés köze volt a szerelemhez vagy a szenvedélyhez.

Ahogy közeledett felé, Marco egy párducra emlékeztette, aki épp a zsákmányát készül becserkészni. Mielőtt Leah összeszedhette volna magát, a férfi már mellette állt.

A lány kényszerítette magát, hogy ránézzen, és a szája hirtelen kiszáradt. Azon tűnődött, vajon Marco hallja-e a szívverését. Soha életében nem érezte még ezt a szenvedélyes dobogást. Még Jamesszel sem.

Hirtelen bűntudata támadt. Úgy tűnt, Marco elszántan igyekszik keresztbe tenni a féltestvérének.

– Erre igazán semmi szükség – mondta feszülten. – James bármelyik percben felbukkanhat.

– Csodálatra méltó a kisöcsémbe vetett bizalmad – válaszolta Marco –, de Jamesnek nem erénye a pontosság.

Leah megpróbálta megvédeni a vőlegényét.

– Hé, a művészeti galéria nem az ő hibája volt! Nem szólalt meg az ébresztője… tényleg csak pár percet késett.

– Nos, én biztosan nem fogok tovább várni rá. – Marco szeme résnyire szűkült. – Még csak néhány hónapja ismeritek egymást, nem igaz? Talán mégiscsak el kellene halasztanod az egészet. A házasság nagy dolog… De ez csak egy jószándékú tanács.

– Megvagyok a tanácsaid nélkül – sziszegte Leah.

A férfi szürke szeme felcsillant.

– Az egérkébe mégiscsak szorult egy kis temperamentum? – kérdezte gúnyosan. – Talán mégsem vagy olyan unalmas, mint gondoltam. – A férfi figyelmen kívül hagyta a lány dühös horkantását, és az esküvőszervezőhöz fordult. – A lelkésznek igaza van: James nélkül kellene elkezdenünk. A házvezetőnőm svédasztalos étkezést készített be ma estére, hogy a konyhai személyzet a holnapi ételekre koncentrálhasson.

Davina némán bólintott. Marco tekintélyt sugárzott, és nyilvánvalóan elvárta, hogy az utasításait vita nélkül elfogadják.

Leah azonban tanácstalan volt. A házvezetőnőm?

Biztosan még James szülei vették fel az asszonyt, nem igaz? Elvégre Nancarrow Hall az ő birtokuk volt, Marco pedig főként Olaszországban élt, ahol a világhírű De Valle Caffè kávéházláncot vezette. Legalábbis James ezt mondta neki.

Az esküvőszervező kinyitotta a mappáját.

– Elkezdjük James nélkül, a lényeges részleteket majd később elmagyarázom neki – döntött a lány. – Az összes vendég itt van. Megkérem őket, hogy menjenek a helyükre, aztán elkezdjük próbálni a szertartást.

A lelkész az oltárhoz vezető lépcsőn állt, miközben Davina elkezdett utasításokat osztogatni.

– Jobbra a vőlegény és a tanúja, balra a koszorúslány és a menyasszony családja. Ha jobban belegondolok, talán jobb lenne, ha a vőlegény barátai és családja mindkét oldalon ülnének – mondta gyorsan, tudva, hogy Leah oldala Amy kivételével üres lesz. – A pár pedig itt áll, az oltárral szemben.

Leah a helyére ment, és hátranézett a válla fölött, remélve, hogy James bármelyik pillanatban betoppanhat.

Észrevette leendő anyósa elégedett tekintetét. Olivia Fletcher valószínűleg örült volna, ha James meghátrál, és az esküvő elmarad. Az ő előkelősége a királyi családéval vetekedett, és nem is leplezte a nemtetszését, amiért a legkisebb fia rangon alul nősül.

– Kár, hogy anyukád nem lehet itt a nagy napon. Egy ilyen hajóutat persze nem lehet elhalasztani – mondta színlelt együttérzéssel, amikor Leah elmondta neki, hogy a családja nem lesz ott az ünnepségen. Az apja meghalt… az anyja hajóútja hazugság volt.

Leah megborzongott a gondolatra, hogy az anyja esetleg betántorog a kápolnába, és botrányosan viselkedik. Még Leah ballagásán is részegen jelent meg, elrontva ezzel a különleges alkalmat.

James csak egyszer találkozott Torival. Leah hívta meg egy szombat reggel, amikor az anyja még józan volt. A találkozó nem tartott sokáig, mert Leah gyorsan kitalált valami kifogást, amikor James azt javasolta, hogy ebédeljenek a közeli kocsmában.

Látogatása során Leah olyannak tűnt, amilyen régen volt: okos, humoros, és gyönyörű volt a mosolya. De aztán mikor a lány kiment a konyhába, hogy teát főzzön hármójuknak, talált egy üveg vodkát, amit Tori a mosogató alatti szekrényben rejtegetett. Nem tudta észrevétlenül kidobni, és tudta, hogy Tori estére úgyis elfogyasztja az üveg tartalmát, aztán vesz egy másikat a szupermarketben.

Eddig még nem beszélt Jamesnek az anyja alkoholproblémáiról. Túlságosan szégyellte.

Gyermekként semmi mást nem akart, csak egy normális anyukát. Egy ideig Tori néhány barátjával éltek együtt egy külföldi művészkommunában. Az asszony függősége akkoriban még nem volt olyan súlyos. De amikor Leah tizenkét éves lett, vissza kellett térniük Angliába, és a költözéssel hirtelen megváltozott a helyzet.

Tori minden szülői értekezleten részegen jelent meg, túl hangosan beszélt, és mindig magára vonta a figyelmet.

Egyszer flörtölt az igazgatóval egy díjátadó ünnepségen, majd mindenki szeme láttára hányt az aulában. Ez után az eset után Leah nem beszélt az anyjának az iskolai eseményekről, de ez nem akadályozta meg a többi gyereket abban, hogy a piás anyukájával ugrassák.

Tori titkos alkoholista volt. Első pillantásra teljesen normális nő volt, aki könyvelőként dolgozott egy építőipari cégnél, ahol a mai napig senki sem tudott a függőségéről. Csak hétvégén ivott, de akkor olyan sokat, hogy az már veszélyes méreteket öltött.

Leah elhatározta, hogy az esküvő után mindent elmond Jamesnek, beleértve azt is, hogy az öröksége egy részét arra akarja fordítani, hogy az édesanyja speciális terápiát kapjon. Leah biztos volt benne, hogy a férfi meg fogja érteni.

De hol a fenében van James?

Újra hátrafordította a fejét, hogy megnézze, nem James érkezett-e meg, de a tekintete Marco rejtélyes, szürke szemén állapodott meg. NA férfi nagyon magas volt, hátra kellett hajtania a fejét, hogy egyáltalán ránézhessen. Áthatolhatatlan tekintete és kemény vonásai megdobogtatták a szívét. Férfias volt, erős és izgalmas.

Leah egyszerűen nem tudta megállni, hogy meg ne bámulja. Marco gúnyosan felvonta a szemöldökét, mintha pontosan tudná, milyen hatást gyakorol rá. A lány hirtelen élénkvörös lett, és gyorsan félrenézett. Megremegett belülről. Hogy merészelte ez az arrogáns fickó szürke egérnek nevezni? Reszketett a dühtől. És nem azért, mert a férfi mágikus hatással volt rá…

A lelkész mondott valamit, és Leah gondolatai visszatértek a jelenbe.

– Az elején a menyasszony és a vőlegény egymással szemben áll, és fogják egymás kezét.

A lány vonakodva fordult Marco felé. Azt akarta mondani, hogy nem kell minden apró részletet elpróbálniuk. De mielőtt még egy szót is szólhatott volna, a férfi nagy, erős kezét az övére tette, és Leah szíve nagyot dobbant.

Leah bőre bizsergett a férfi érintése alatt, és mély lélegzetet vett. A férfi szorítása határozott, mégis gyengéd volt. A lány a kezére nézett. Marco napbarnított bőre éles ellentétben állt az ő sápadtságával. Arra gondolt, ahogy a férfi ezekkel az ujjakkal simít végig a mellének ívén, és simogatja a meztelen testét…

Leah nyelt egyet, és jól megnézte magának Marco izmos felsőtestét. Világoskék ingének felső két gombja ki volt gombolva, és láthatóvá vált néhány sötét szőrszál a mellkasán. Érezte a férfi egzotikus parfümjét, a bergamott és a szantálfa illata összekeveredett a tiszta férfiasság csábító illatával.

Messziről hallotta, ahogy a lelkész elmagyarázza a következő lépéseket.

– Legjobb lesz, ha a fogadalmat az esküvőre tartogatja – jegyezte meg élesen.

Leah elpirult. Úgy érezte, rajtakapták. Vajon a plébános olvasott a gondolataiban?

A viselkedése tényleg megbocsáthatatlan volt, még gondolatban sem akarta soha megcsalni Jamest. És pláne nem a saját testvérével.

A lány megpróbálta kiszabadítani a kezét Marcóéból, de a férfi szorosan tartotta, és hüvelykujjával gyengéden megsimogatta a csuklóját. Valószínűleg csak meg akarta nyugtatni a lányt, de pont az ellenkezőjét érte el. Leah szíve őrülten kalapálni kezdett, és remélte, hogy a férfi nem érzi a szívdobogását.

– Miután kimondták az igent, felolvasták a fogadalmat és kicserélték a gyűrűket, a vendégek leülnek, a menyasszony és a vőlegény pedig a tanúkkal együtt elkísér a sekrestyébe az aláírt iratokért – magyarázta a lelkész. – Aztán visszatérünk az oltárhoz, és a vőlegény megcsókolhatja a menyasszonyt.

Leah tekintete Marcóra siklott. Határozottan nem akarta, hogy Marco megcsókolja.

De a férfi közelebb jött, és a szemében lévő titokzatos csillogás olyan tüzet gyújtott benne, amilyet még soha nem érzett. Ahogy lassan lehunyta a szemét, még mindig látta maga előtt a férfi tökéletes vonásait, mintha örökre bevésődtek volna az emlékezetébe.

Minden lelassult körülötte, és Leah alig kapott levegőt. Mintha lassított felvételen mozognának, centiméterről centiméterre közeledtek egymáshoz, mígnem már csak pár centi választotta el őket egymástól. És akkor hirtelen megtört a varázs.

– Annyira sajnálom!

James hangja visszarántotta Leah-t a valóságba. Kinyitotta a szemét, és remegő lélegzetet vett. Marco egyenesen állt előtte. Talán mindent csak képzelt…

Nem tudta értelmezni a férfi tekintetét. Tényleg meg akarta csókolni?

Gyorsan kihúzta a kezét Marco szorításából.

– Hol voltál? Miért nem hívtál vissza? – kérdezte a vőlegényt kissé szemrehányó hangon, és James felé szaladt.

– Lemerült az akkumulátor. – James kerülte a lány tekintetét. – Sajnálom. És megint elfelejtettem feltölteni a mobilomat.

Leah az ajkába harapott.

– Sajnos nélküled kellett elkezdenünk. A bátyád felajánlotta, hogy beugrik helyetted – magyarázta, miközben Marco csatlakozott hozzájuk.

Leah már tegnap is észrevett némi távolságtartást a két testvér között, és most is jeges volt a légkör.

– Feltételezem, holnap megadod a menyasszonyodnak a neki kijáró tiszteletet, és a változatosság kedvéért időben érkezel – jegyezte meg Marco szarkasztikusan.

– Tényleg te vagy az utolsó ember, akinek párkapcsolati tanácsokat kellene adnia nekem – morogta James. – A feleséged egyetlen évet bírt ki veled… és amikor megpróbált elhagyni téged, az az életébe került.

Leah zavartan nézett Marcóra. Azt várta volna, hogy a férfi tiltakozik majd, de nem szólt semmit.

Hogy lehet valaki egyszerre ilyen vonzó és ellenszenves? Leah maga is megdöbbent, milyen erősen vonzódik Marcóhoz. Egyszerűen nem tudta megérteni, hogy van ez.

Furcsa feszültséget érzett, és azon tűnődött, vajon az anyja is így érez-e, amikor fejest ugrik a következő viszonyába. Ő, Leah biztosan nem követi el ugyanazokat a hibákat, mint az anyja.

Marco hosszú léptekkel elhagyta a kápolnát. Amikor Leah utánanézett, örült, hogy mégiscsak a szerethető és megbízható Jamest választotta.

2. FEJEZET

A próbavacsora, amelyre hagyományosan az esküvő előtti este került sor, már javában zajlott, amikor Marco belépett az orangerie-be. Kiszolgálta magát egy pohár borral, de túlságosan feszült volt ahhoz, hogy bármit is egyen.

A kisfiával való találkozás nem úgy alakult, ahogy remélte. Az esküvői próba után visszasietett a házba, hogy lefekvés előtt meglátogassa Nickyt. De a fia nem tűnt különösebben boldognak – és ezen még az ajándék sem tudott változtatni. Örömteli mosoly helyett rémült kifejezés jelent meg Nicky arcán, ami szíven ütötte Marcót.

Utána megpróbált játszani a fiával, ügyetlenül tologatva a kis játék autókat Nicky versenypályáján. Marco nem tudta, mitől lesz valaki jó apa. Hogyan is tudhatta volna? A saját apja alig töltött vele időt. És a Marco könyvespolcán lévő számtalan szülői kézikönyv közül egyik sem magyarázta el, hogyan tudna jól működő kapcsolatot kialakítani a fiával, aki nyilvánvalóan retteg tőle.

Végigsimított a haján, és rossz hangulatának második okára gondolt: majdnem megcsókolta a leendő menyasszonyt. Hirtelen szikrázás támadt közöttük – és Leah arckifejezéséből ítélve a lány ugyanolyan meglepett volt, mint ő.

A Karinnal kötött katasztrofális házassága után Marco megesküdött, hogy soha többé nem megy az oltár közelébe. Az esküvői előkészületek kínzóan emlékeztették rá, miért nem bízhat meg soha többé egy nőben.

Hagyta, hogy tekintete körbejárja a szobát. James és Davina a bárpultnál beszélgettek. Marco becsmérlően felhorkant. Nancarrow Hallban semmi sem maradt észrevétlen, különösen nem előtte. De Marco nem avatkozott bele a féltestvére ügyeibe.

Leah kicsit távolabb állt az ablaknál, és a látványa villámcsapásként érte a férfit. A szürke egérke immár eltűnt. Elegáns, váll nélküli, barackszínű koktélruhát viselt, és rézvörös haja most vad, fényes fürtökben omlott meztelen vállára. Az elülső tincseket hátratűzte, de néhány kilazult, és keretbe foglalta szív alakú arcát. Egyszerűen gyönyörűen nézett ki.

Marco innen nem láthatta Leah szemét, de a mélyzöld színére mindig emlékezni fog. Az esküvői próba alatt vette észre először a sok apró szeplőt a lány arcán. Mennyire szerette volna kigombolni a blúzát, hogy lássa, az aranyló ragyogás a telt kebleket is elborítja-e…

Már a gondolattól is felforrt a vére. Halkan káromkodott, de egyszerűen nem tudta levenni a szemét a lányról. Szerencsére még időben észhez tért, és ellenállt a kísértésnek, hogy megcsókolja a telt ajkát.

Leah kisétált, és Marco elnyomta a késztetést, hogy kövesse. Miért vonzódik hirtelen ennyire ehhez a lányhoz?

Szerencsére holnap visszarepül Caprira. Dio! Lea a féltestvére menyasszonya!

A szeme sarkából látta, hogy Nicky dadája, Stacey feléje tart. Rövid, mélyen dekoltált ruhát viselt.

A férfi elkomorult.

– Nicolo alszik már?

Marco jóban volt az alkalmazottaival. Amint Nicky elaludt, meghívta Stacey-t a partira.

– Még nem volt fáradt. Ugye nem bánod, ha a változatosság kedvéért egy kicsit tovább marad ébren?

Stacey tett egy lépést felé, és hátrasimította szőke haját. Marco bosszúsan forgatta a szemét.

– Nicky számára már túl késő van – mondta szűkszavúan.

– De nem lenne igazságtalan, ha a szobájában kellene maradnia, amíg mindenki más ünnepel? – kérdezte a nő.

Marco azt feltételezte, hogy Stacey egyszerűen csak el akart jönni a buliba, nem pedig egy ötéves gyerekkel tölteni az estét. Sóhajtott egyet.

Nicky utolsó dadája, Silvana váratlanul felmondott, hogy beteg édesapját ápolja, és Marcónak egy ügynökségen keresztül kellett sürgősen dadát találnia. Sajnos úgy tűnt, Stacey-t jobban érdekelte, hogy vele flörtöljön, mint az, hogy a fiára vigyázzon. Amint visszatérnek Olaszországba, személyesen fog keresni megfelelő dadust, aki néhány évig velük marad, hogy Nicky biztonságos környezetben nevelkedjen.

Marco körülnézett.

– Hol van Nicky?

– Talán a kertben. Ez a gyerek mindig… – motyogta Stacey.

Marco sietve a nagy, kétszárnyú ajtóhoz sétált. Feszülten nézett le a hatalmas kertre. Lent a tónál valami mozgást vett észre, egy apró, sötét fürtös alakot. Marco megdermedt.

Nicky veszélyesen közel guggolt a régi, fából készült móló végéhez, és épp belenézett a vízbe. Valószínűleg a tó vizében élő halakat figyelte.

– Nicky!

De a fia nem hallotta.

Marco odaszaladt. Aztán mintha minden lassított felvételen történt volna minden: Nicky előrehajolt, és belevetette magát a mély, fekete vízbe.

– Madre di Dio!

Marco még gyorsabban futott. Minden egyes lépéssel nehezebb lett a szíve a félelemtől. Mi van, ha Nicky beleakad a sűrű hínárba, és nem kap levegőt?

Hirtelen meglátott egy vörös fürtös, vékony alakot, aki a tó felé futott: Leah-t. A lány habozás nélkül a vízbe ugrott.

Marco már majdnem odaért. Léptei tompán visszhangoztak a mólón. Aztán Leah előbukkant a vízből – Nickyvel a karjában.

– Minden rendben, kicsim, itt vagyok. Kapaszkodj belém erősen!

Leah visszaúszott a mólóhoz. Nicky a nyaka köré kulcsolta a karját.

Marco leguggolt, és kihúzta a fiát a vízből.

– Ne mozdulj! – parancsolt rá keményen a gyerekre.

Dio! Majdnem elvesztette az egyetlen embert a világon, aki tényleg jelentett neki valamit. Rossz lelkiismerete felülkerekedett, amikor Nicky nagy barna szeme megtelt könnyel.

– Ne merészeld leszidni! – Leah szeme dühösen villogott. – Nem Nicky hibája volt. Nem kellett volna megengedned, hogy egyedül menjen le a tóhoz.

– Nem is tudtam róla – morogta Marco. – Ha rajtam múlt volna, már az ágyában lenne.

Kinyújtotta a kezét Leah felé, és kihúzta a tóból. A nedves ruha a lány testére tapadt, és hosszú, vörös fürtjeivel úgy nézett ki, mint egy csábító sellő. A férfi tekintete a lány mellén időzött, amely gyorsan emelkedett és süllyedt. Azon tűnődött, vajon a nehéz légzése a megerőltetésnek köszönhető-e. De ösztönösen tudta, hogy Leah ugyanolyan intenzíven érzékeli őt, mint fordítva.

Leah letérdelt Nicky mellé.

– Ígérd meg, hogy nem játszol többé egyedül a tónál, amíg nem tudsz úszni!

A gyerek bólintott.

– Nicky nem beszél sokat – magyarázta Marco szárazon.

– Tudom. Semmi baj – mondta a lány gyengéden Nickynek. – Barátok vagyunk. Nagyon jól éreztük magunkat együtt, amíg a papád távol volt, ugye?

– Igen – mondta a kisfiú halkan, de határozottan.

Marco le volt nyűgözve. A fia általában nem szokott idegenekkel beszélgetni, de úgy tűnt, Leah-vel megértik egymást.

A lány szúrós pillantást vetett Marcóra.

– Elég sok időt töltöttem Nickyvel az elmúlt napokban. A barátnőd, úgy tűnik, nem érzi most magát túl jól, így felajánlottam, hogy vigyázok rá.

– Stacey nem a barátnőm. Ő Nicky dadája.

Marcót bűntudat gyötörte. Leah szemrehányó hangja felerősítette benne a félelmet, hogy rossz apa lesz. A lánynak sikerült az, amivel ő hónapok óta hiába próbálkozott: elnyerni Nicky bizalmát. És ezért irigyelte.

– Nicky a poszttraumás stressz szindróma számos jelét mutatja. Tudom, hogy egy évvel ezelőtt elvesztette az édesanyját – mondta óvatosan. – Kap szakszerű segítséget? Minél előbb feldolgozza a traumát, annál jobb…

– Aligha hiszem, hogy megvan a szükséges képzettséged ahhoz, hogy pszichológiai tanácsokat adj – vágott vissza Marco gúnyosan.

Igazság szerint ő maga sem tudta, hogyan segíthetne a fián. A gyermekpszichológus azt mondta, hogy Nickynek elsősorban arra van szüksége, hogy feldolgozza az édesanyja halálát. De már egy év telt el a baleset óta. Meddig kell még szenvednie a fiának?

– Valójában pedagógusdiplomám van, és a speciális nevelési igényű gyerekek tanítására szakosodtam. – A lány jeges pillantást vetett Marcóra, de amikor Nicky feléje fordult, ellágyultak a vonásai. – Na, akkor irány a kellemes, forró fürdő! Szeretnéd, ha apu cipelne, vagy inkább fognád a kezem?

Nicky Marco felé pillantott, de aztán óvatosan Leah kezéért nyúlt. Az elutasítás pofonként érte a férfit. Tényleg mindent megpróbált, hogy jó kapcsolatot építsen ki a fiával. Karin néhány hónapig bujkált vele. Amikor Marco egy évvel ezelőtt végre újra látta, a fia nem emlékezett a saját apjára.

Leah felsietett a lépcsőn a teraszra. Szörnyen kényelmetlenül érezte magát, hogy a figyelem középpontjába került, és megdöbbent, amikor meglátta az egyik ablakban a tükörképét. Gyorsan bekukkantott az orangerie-be, de James sehol sem volt.

Teljesen átázva indult vissza a birtokra – leendő anyósa legnagyobb bosszúságára.

– Vigyázz a szőnyegekre! – mondta Olivia savanyúan, amikor Leah belépett az előszobába. – A ruhád… ázottnak tűnik.

– A ruhákért nem kár. De egy megfulladt gyereket nem tudsz visszahozni az életbe – válaszolta Leah ingerülten.

Tulajdonképpen Oliviának kellett volna vigasztalnia az unokáját a megpróbáltatások után. De úgy tűnik, Nicky tényleg nem volt szerencsés, ami a családját illeti – a nagyanyja ugyanolyan szívtelennek tűnt, mint az apja. Leah megborzongott a gondolatra.

A nedves ruha kényelmetlenül szorosan tapadt a testéhez, és nem viselt melltartót. Óvatosan lenézett, és megdöbbenve vette észre, hogy a mellbimbói jól látszanak az anyagon keresztül. Leah legszívesebben a szobájába ment volna átöltözni, de amikor Marco közeledett felé, nem tudott megmozdulni.

Ez olyan igazságtalan! Miért volt olyan átkozottul dögös ez a pasi? És ő miért vonzódik hozzá? Elvégre holnap hozzámegy a testvéréhez…

Szégyellte a saját gondolatait, és nem tudta rávenni magát, hogy a férfi szemébe nézzen.

– Sajnálom, hogy ennyire undorodsz a látványomtól – mondta hidegen Marco.

Amikor a férfi végigsimított a sebhelyén, a lány hirtelen megértette, mire gondol, és sietve megrázta a fejét.

– Nem erről van szó…

– Akkor miért kerülöd a tekintetemet? Nézz rám, Leah!

A lány mély levegőt vett.

– Biztos vagyok benne, hogy tudod, milyen jóképű vagy. A sebhely ellenére.

A férfi szeme felcsillant.

– Te is éppolyan lenyűgözően nézel ki átázva, mint a rögtönzött fürdőd előtt, bella. Amivel el is érkeztem az igazi mondanivalómhoz: köszönöm! Köszönöm, hogy megmentetted a fiamat. Nélküled…

– Te is megmentetted volna. Csak én közelebb voltam – válaszolta kissé kifulladva Leah.

A férfi szája hihetetlenül vonzó mosolyra húzódott.

– Most már fel kell mennem, hogy megfürdessem Nickyt – morogta.

– Nem Stacey dolga lenne?

Marco vonásai megkeményedtek.

– Kirúgtam. A fiam jóléte a legfontosabb számomra. A jövőben magam választom ki a dadáját. És ha már itt tartunk… Nicky rendszeresen jár gyermekpszichológushoz.

– Nem te vagy a hibás Nicky állapotáért – mondta Leah együttérzően. – A feleséged halála szörnyű lehetett mindkettőtöknek. Amire szükséged van…

– Honnan tudod, mire van szükségem? – A férfi hangja hidegebb volt, mint a sarkvidéki tenger.

Könnyek gyűltek a lány szemébe. Marco gyötrődő tekintete, amikor ő a feleségét említette, mély fájdalmat árult el, és Leah együttérzett vele. Ő maga is meggyászolta szeretett féltestvére, Sammy elvesztését.

Nickyre gondolt. Munkája során sok olyan gyermekkel találkozott, akiket traumaként ért egy közeli családtag halála. Tapasztalatból tudta, hogy most leginkább sok szeretetre és biztonságra van szüksége. De Nicky még a szokásosnál is zárkózottabbnak tűnt, amikor az apja a közelében volt.

Leah nem lepődött meg ezen. Marco megmutatta az igazi arcát, amikor a tóba esés után még csak meg sem ölelte a fiát.

Azt kívánta, bárcsak segíthetne Nickynek. De holnap este már a Seychelle-szigetekre tartó repülőn fog ülni Jamesszel.

Egyébként hol van James? Elindult a keresésére, és végül a biliárdteremben találta meg. Vörös arcából ítélve valószínűleg túl sokat ivott.

– Mi történt veled? – motyogta, amikor meglátta a lányt.

– Az unokaöcséd beleesett a tóba. Utána ugrottam.

– Nos, remélem, a ház ura hálás az erőfeszítéseidért. – James egy hajtásra kiürítette a poharát.

Leah összeráncolta az orrát. A whisky szaga kellemetlen gyermekkori emlékeket idézett fel benne.

– Miért hívod Marcót a ház urának?

– Az övé a birtok. Marco az apjától örökölte… anyám első férjétől, Vincenzo De Vallétól. Mindent az egyetlen fiára hagyott: a pénzét, Nancarrow Hallt és a De Valle Caffèt. Amíg Marco nagykorú nem lett, anyám kezelte a birtokot. Azóta viszont ő a törvényes tulajdonos. Megengedi, hogy itt éljünk, de rendszeresen emlékeztet arra, hogy tőle függünk. Kettőnk közül Marco a gazdagabb – tette hozzá savanyúan.

Leah megkönnyebbült, hogy végre magyarázatot talált James feszült hangulatára: utálta a féltestvérét.

Vagy azt gyanítja, hogy vonzónak találom Marcót, gondolta bűntudatosan. Örült, hogy a férfi Olaszországban él, és hogy az esküvő után valószínűleg nem fogja gyakran látni.

Lassan James felé sétált.

– Holnap kezdődik a közös életünk – lehelte a fülébe, és odabújt hozzá. Éppen megcsókolta volna, amikor James elfordult tőle.

– Teljesen eláztál – motyogta. – Át kellene öltöznöd.

– Miért nem jössz velem, és segítesz levetkőzni? – kérdezte a lány csábítóan. Hirtelen nevetségesnek tűnt számára, hogy leendő férje még soha nem látta meztelenül.

James kényelmetlenül érezte magát.

– Erre még bőven lesz időnk a nászutunkon.

Ez az egyértelmű elutasítás teljesen összezavarta Leah-t. Kevesebb mint huszonnégy órán belül igent mondanak egymásnak, és most azt a kérdést kellett feltennie magának, hogy egyáltalán el akarja-e venni a vőlegénye.