Az Ördög az én lámpásom

Tisch Bálint Attila

”Hogy Isten szándéka mögé leshessünk, és túléljük azt, ha elbírjuk terhét. ”

Illusztrációk: Tisch Bálint Attila

© Tisch Bálint Attila 2021

© Svart Eihwaz Orden 2021

Első kiadás, 2021

ISBN 978-615-81883-1-9

Tartalomjegyzék

Prepozíció

A magyar néphit eredete

Sámánok, táltosok

Rejtett boszorkányság

Sötét mágia

Keleti és Nyugati hatások

Lucifer-Sátán-Loki

Hekate-Gullveig-Lilith

Kabbala- Kliffot

Káin kultusza

Az alvilág kapui

Az átmenet lényei

Az érzékszervek felszabadítása

A tűz mágiája

A víz mágiája

Gyakorlati útmutató

Illat és füst

Gyertyák

A szent káosz rituáléja

Prepozíció

E

zen írás tartalma és célja sok tekintetben kívül esik a tudományos szemléletek körén, és szándékosan elhatárolódik bizonyos akadémiai kutatási területektől. Nem kapcsolódik szorosan a vallás antropológiai, természettudományi felfogásához sem. Szubjektív szemléletet körvonalaz, mely valós részét képezi az európai hitrendszernek, így a magyar kultúrának is. Csokorba szedett gondolatok, vázlatok halmaza, nem irodalmi törekvés, sem formailag, sem a tartalom vonatkozásában.

Ahhoz, hogy jelenkorunk csekély számú, de máig aktív mágikus vonatkozásait, spirituális mivoltát megítélhessük elengedhetetlen legalább érintőlegesen beletekinteni a legrégebbi ilyen irányú fejlődési folyamatokba. Visszanézni addig, míg emlékezet és idő engedi. Megérteni a metamorfózist, mellyel kettévált a szellemi és a testi lény-kép. Ez volt az az időszak, amikor az emberi faj példányszámának növekedésével az életterek közelebb kerültek egymáshoz, és akaratlanul is reakcióba léptek egymással. Az ismeretlen távlatú időben ritka volt az emberi interakciók száma, de ezen kommunikációs zónák gyarapodásával egész sora alakult ki a kapcsolatoknak. Ugyanaz az életazonos ösztön, mely eddig a valóságban eligazodást segítette először szembesült egy mesterséges pozícióval. Ez a pozíció lett a civilizáció alapköve.

A mai napig tetten érhető ez a természetellenes helyzet a világnak nevezett valótlan térben és időben. A ”tudáselhagyók” társadalomba tömörülése termelte ki az ellenállás negatív aspektusát, és ennek nyomán az oktalan tömegek félelmein alapuló közös ”egyisten” fogalmát. Így lett a társadalom első terméke az EGO. Érdekes tény, hogy az ember a civilizációba olvadását követően azonnal kívülállását akarta kifejezni, magát uralkodói minőségbe emelve. Ez az irigység vezérelt attitűd alakult misztikummá, megalkotva a zsidóság ”féltékeny” istenét, ki gyűlöletet táplál a többi isten iránt. (Mózes könyve…) Ekképpen született Jehova, aki az ember szülöttje, az EGO gyermeke, ki nem fogadja el a teremtés valódi eredetét. A többi isten iránti féltékenység és félelem létrehozott egy gyűjtőnevet minden rajta kívülálló erőnek. Így lett a ”gonosz”

Az egymás mellett élés felszínre hozta a részvét érzését, a mesterséges társadalmi, vallási értékrendeknek való megfelelési kényszer pedig rászorultsághoz és segítségnyújtáshoz vezetett. Értelem szerűen voltak alanyok, kik segítségre szorultak és voltak kik segíteni tudtak. A folyamat oda vezetett, hogy a segítségre szoruló a kiszolgálása révén és leterheltsége híján haszonra, előnyre tett szert azzal szemben, aki saját feladata ellátásán kívül másokat is kiszolgált, segített. Ez vezetett a mai társadalom felépítéséhez, ahol mindenki valaki más feladatát végzi, alárendelve magát az értelmetlen elfoglaltságoknak, kiszolgáltatottságnak, érzelmi kontrolnak, együgyű hitnek. Teszi mindezt egy mesterkélt fogalom, a béke reményében. Olyan békét remélve, mely valódi jelentésénél fogva nem létezik, mozdulatlan, nincs hatása semmire, tehát maga a nihil. Ennek a konfliktushiányos állapotnak érték és érzelmek nélkülinek kell tetszeni, hogy valóra válthassa neve jóslatát. Pusztán kapcsolat nélküli emberek egy üres térben.

A civilizáció nem létezhet bálvány nélkül. Az emberisten nem létezhet ember nélkül, de a világ igen. A sötétség létezik és létezett teremtés nélkül. Ebből következik, hogy ki tudást és igazságot keres, nem az emberben kell keresnie.

A magyar néphit eredete

N

em könnyű meghatározni egy olyan nép vallási gyökereit, melynek a legfőbb tulajdonságai a folyamatos alkalmazkodás a természethez, mozgás, formálódás, vándorlás. Tudományos és történelmi alapokon nyugvó kutatásaink is annyira szerteágazó eredményeket mutatnak, hogy ami bizonyos nézőpontból igazoltnak látszik, egy másik megközelítésből valószínűtlen képet fest.

Mindannyian találkoztunk tanulmányaink során kiábrándítóan sekélyes magyarság vázlatával, és félrevezetően nagyívű történetekkel egyaránt, melyek minden alkalommal hatalmi, politikai, társadalomformáló céllal születtek. Ezekből a történetekből legtöbbször csak a kereszténység felvételét követő államformákra, törvényekre és etnikai vagy társadalmi hovatartozásokra, rétegek viszonyára következtethetünk. Célom igazán távol áll e történelmi tények és fikciók boncolgatásától, sokkal inkább a magyarság spirituális eredetére kívánok rávilágítani, ami eddig kikerült az antropológusok és néprajzkutatók látóköréből. Az utóbbi évtizedekben hatalmas előrelépés történt a magyar hit és hiedelemvilág feltárása, dokumentálása kapcsán. Számos kitűnő kutató szentelte életét e gyűjtéseknek, kik nélkül oly távol lennénk a saját ősi énképünktől, hogy ezen írás kérdéseit fel sem tehetnénk. Ám minden eddig született tanulmány a népi vallásunk feltárható, lejegyezhető szokásait, beszámolóit gyűjti össze, mint egyfajta leletet, ami egy lezárt, véget ért korszakot feltételez. A hiedelmek kivetüléseit, közösségre gyakorolt hatásait vizsgálják, leginkább kultúrantropológiai szempontból, mintsem szellemi, meggyőződésbeli, vagy lélektani oldalról.

Az ismert fogalmak, mint totemizmus, animizmus, sámánizmus, politeizmus belső lelki folyamatainak kutatására kevesen törekednek, talán pont a várható eredmények szubjektivitása okán. E könyv célja, viszont ellentétben a hagyományos tanulmányokkal pontosan a szubjektivitás hangsúlyozása. Az a szubjektivitás, mely végig fellelhető a hun-szkíta magyar történelmen át a jelenkorunkban kristályosodó virtuális életfikciókig, és ellentétben bizonyos szakmai konvencióval még nem ért véget. Kutatásaim tanulsága szerint a legtávolabbra visszavezethető fonal a természeti mágiához köthető. A mágikus gondolkodás alapjait az az a meggyőződés irányítja, hogy az ember képes szándéka szerint változtatni a környezetén.

A legalapvetőbb mágikus tevékenységek az ember teremtésétől napjainkig változatlan formájukban jelen vannak. A természeti varázslásnak, mint minden egyéb földi dolognak két aspektusa létezik: fizikai és spirituális. Manapság a fizikai mágiát leválasztottuk az ismeretlenről és tudománynak nevezzük. A korai civilizációkban, jelek szerint a mágia fogalmát nem osztották meg. Ha valaki képes volt olyan fizikai cselekedetre, mely nagymértékben befolyásolta a csoport életét, egyértelműen mágiának vélték. A legjellemzőbb ilyen tevékenységek voltak eleinte: nagy vadászati sikerek, asztrológiai és meteorológiai ismeretek, későbbiekben a kőművesség vagy az orvoslás. Ez utóbbi bizonyos kultúrkörökben a mai napig sem vált ki teljesen a mágia vagy a boszorkányság köréből.

A korai időkben, mikor az emberek önálló kis egyedszámú csoportokban, családokban éltek, nem volt kiemelt mágus, hanem a család összes tagja egyforma részben vállalt szerepet a gyakorlatokban. Ennek oka az volt, hogy még egységet képezett a mindennapi élet és a mágikus gondolkodás. Később, mikor a csoportok mérete növekedésnek indult kialakultak a törzsi szervezetek, melyek szervező ereje a hatalmi hierarchia lett. Az egység megtartása céljából kijelölt tisztségeket alkottak, amik segítették a törzsbéli szerepek megtartását, egyéni feladatok ellátását. Ekkortájt válhatott el a mágia az egyéntől, és emelkedett ünnepi magasságokba. A mágia gyakorlása kiváltság lett. Kizárólag a megadott személyek gyakorolhatták, a mindenkori társadalmi rend kontrolja alatt.

Az idők során, ahogy a társadalom rétegei között nőtt a szakadék a mágikus gondolkodás, a mágia gyakorlata maradt az egyetlen híd, ami összekötötte a különböző rétegek tagjait. Ez az átjáró veszélyt jelentett a hatalmi pozíciókban lévő csoportokra, hiszen az ellenőrzésüket nem tudták minden egyes egyénen, minden időpontban együttesen gyakorolni. A politikai célok szükségessé tették egy olyan mesterséges társadalmi szakadék létrehozását, melyet halandó nem léphet át, nincs rajta híd. Kellett egy megérinthetetlen, elérhetetlen földön túli ”idea” ami meghatározza a társadalmi normákat és szerepeket. Nem utolsó sorban segíti a politikát az emberek egyénenként történő irányítása helyett a csoportos kontrolra átállítani, megalkotva egy világvallást. Egy olyan teremtés elmélet, mely megtöri az köznapi ember szándékát, hatalom iránti vágyát, egy síron túli ígérettel, ami minden földinél fontosabb és hatalmasabb. Irdatlan méretű, lassan virágzó emberi munka gyümölcseként létrejött a kereszténység. A mindennapi mágia gyakorlatát új szentekhez intézett néma fohászokká konvertálták, miközben a tudást kivonták és gazdasági erővé emelték. Az eredeti világosságot, a tudást, tudományterületekké alakították és haszonszerzés céljából piacot kreáltak köré. Ezek lettek a már korábban említett orvostudomány, fizika, biológia, kémia… stb. Természetesen egy ilyen jellegű, évezredes távlatú formáló munka végrehajtása lehetetlen vezetés nélkül. Szükséges egy ”mozdulatlan mozgató”, kit sok néven neveztek már. Demiurge, Jaldabaoth, Yahweh…

Addig, míg ez a mesterséges szakadék létezik sohasem térhetünk vissza a megismerésünk alapjaihoz. Vagy az emberi gondolkodás fogja felépíteni a hidat, vagy az emberi faj pusztulása nyomán zárul be a szakadék. Ahogy minden ember által alkotott dolog, úgy ez a szakadék is csak illúzió, ideiglenes tünemény. A sötétség szülöttje, és a sötétség emészti majd fel. A hídon járók, a táltosok, varázslók, sámánok folyamatos munkájával visszatérhet az ősi rend. Az igazi rend, az istent és embert alkotó rend, a káosz. A hibák eltörlésének reménye, az újjászületés ígérete, egy globális ”tabula rasa”.

Sámánok, táltosok

K

apcsolattartók. A civilizáció növekedésével az emberek nagy része ”bérmunkával” teremti meg a napi szükségleteit, ezzel egyre távolabbra kerülve a valódi emberi szellemtől és a szellemi lénytől, ki testét teremtette. Az ősi magyar kultúrában a táltosok, varázslók szerepe volt a kapcsolattartás a ”leszakadtak” és a spirituális világ között. Igen változatos eszköztárral, mégis ugyanazt a célt szolgálva igyekeztek a fényt, a tudást, az eredetet megtartani. A sámánok az isteni kommunikáció megtestesítői. Az Ő intuícióik nyomán alakult, formálódott a hit és hiedelemvilág. Vitatott és vitatható, hogy az általuk tolmácsolt információval van dolgunk, vagy inkább általuk kreált tartalommal. Sokan a gondolkodók közül ilyen kételkedő álláspont végett sodródnak le a helyes útról, hiszen ebben az esetben a tolmácsolás és a kitalálás is egyazon emberi lényből kerül felszínre, tehát a benne elültetett tartalom kivetülésének formaiságáról vitatkoznak, nem pedig annak eredetéről. Minden kapcsolattartótól származó tudás hiteles, vagy igazságában, vagy hazugságában. A káoszban, mint ős eredetben (éterben) nincsenek pozíciók, polaritások, jelzők. Minden információ, mely valaha létezett, vagy létezni fog ott van benne egyhelyen, épp csak a mi ismereteink közé kerülésének időpontja szerint lesz múlt, jelen vagy jövő. Számos hasonló megközelítés látott már napvilágot, melyek egytől egyig az úgynevezett kapcsolattartóktól származnak. (pl.: Akasa)