PETER SWANSON

KILENC LEVÉL

Budapest, 2023

A mű eredeti címe:

Nine Lives

Copyright © 2022 Peter Swanson

Kiadta a William Morrow, HarperCollins Publishers

Fordította: Daróczi Péter

Magyar kiadás @ 2022 Lettero Kiadó, Budapest

Minden jog fenntartva.

A könyv vagy annak részlete semmilyen formában – elektronikus, mechanikus úton vagy fénymásolatban – sem közölhető a kiadó előzetes írásbeli engedélye nélkül.

A szöveget gondozta: Kalocsai Judit

Szerkesztő: Takács Kriszta

Borítóterv © Faber&Faber, 2022

Borító: Bárdosi Gábor

Elektronikus változat:
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-624-012-7

MOBI ISBN 978-963-624-013-4

John Merrill Swansonnak

Wislawa Szymborska: A statisztikákhoz

Száz ember közül:
mindent jobban tud másoknál:
– ötvenkettő;

mindenben bizonytalan:
– majdnem az összes többi;

segíteni kész,
ha ez nem sok időt igényel:
– negyvenkilenc, nem is rossz;

mindig jó,
mert nem tud másmilyen lenni:
– négy, na jó, talán öt;

irigység nélkül csodálni képes:
– tizennyolc;

folytonos félelemben él
valakitől vagy valamitől:
– hetvenhét;

képes a boldogságra:
– legföljebb húszegynéhány;

magában ártalmatlan,
tömegben megvadul:
– több mint a fele, ez biztos;

kegyetlen,
ha a körülmények rákényszerítik:
– jobb, ha ezt nem tudjuk,
még körülbelül se;

utólag okos:
– nem több, mint előzőleg;

csak dolgokat követel az élettől:
– harminc,
de bárcsak tévednék;

sajgó tagokkal kuporog
zseblámpa nélkül a sötétben:
– nyolcvanhárom,
előbb vagy utóbb;

szánalomra méltó:
– kilencvenkilenc;

halandó:
– száz a százból.
Ez a szám, egyelőre, változhatatlan.

Fordította: Csordás Gábor

MATTHEW BEAUMONT – elővárosi apa, akit nyomaszt a családi élet bonyolultsága a massachusettsi Dartfordban.

JAY COATES – feltörekvő színész a kaliforniai Los Angelesben.

ETHAN DART – énekes és dalszerző a texasi Austinban.

CAROLINE GEDDES – az angol nyelv professzora a Michigan Egyetemen, Ann Arborban él két macskájával.

FRANK HOPKINS – őslakos a maine-i Kennewickben, a Windward üdülőhely tulajdonosa.

ALISON HORNE – jelenleg egy nős férfi támogatásából él New York Cityben.

ARTHUR KRUSE – onkológiai asszisztens, aki a férje elvesztését gyászolja a massachusettsi Northamptonban.

JACK RADEBAUGH – visszavonult üzletember, frissen elvált, és visszatért gyermekkori otthonába a connecticuti Harfordba.

JESSICA WINSLOW – FBI-ügynök a New York-i Albany területi irodájában.

KILENC

Matthew Beaumont

Jay Coates

Ethan Dart

Caroline Geddes

Frank Hopkins

Alison Horne

Arthur Kruse

Jack Radebaugh

Jessica Winslow

1

SZEPTEMBER 14., SZERDA 17:13

Jonathan Grant, hacsak nem szól előre, hogy nem tud menni, mindig meglátogatja szerda esténként. A feleségének „csajos” estéje van szerdánként – néha New Yorkban, de általában New Jersey-ben – így Jonathan ötkor távozott az irodából, és legkésőbb fél hatra ott lehetett Alison kis lakásában a Gramercy Parkban.

Alison Horne már készen állt, amikor a portás felszólt, hogy tudassa, Jonathan megérkezett.

Az ajtóban találkozott vele, kapott tőle egy palack Sancerre-t, egy Bulgari sálat, amelyről nem gondolta, hogy valaha is viselni fogja, és a portástól felhozta a napi postát is. Alison kezdte átnézni a leveleket, de a férfi leállította, és bevezette a hálószobába. Alison fehér selyemköntöst viselt – Jonathan szerette, ha így várja –, és ledőlt az ágyra, amíg a férfi levetkőzött. Jonathan jól nézett ki, hetvenéves kora ellenére, dús haja rövidre vágva, de az izmai már kezdtek gyengülni. Bebújt a nő mellé az ágyba, már tettre készen. Az arcán és nyakán lévő vörös foltok arról árulkodtak, hogy bevehetett valami potencianövelőt, ahogy eljött az irodából. Néha csak érkezés után vette be, olyankor megittak először egy üveg bort, miközben a szer hatni kezdett.

Miután a szeretkezés után Jonathan elaludt, Alison aznap másodszor is lezuhanyozott, aztán felöltözött, mintha később vacsorázni mennének valahová, bár ez nem lett megbeszélve. Kinyitotta a borosüveget, töltött magának egy pohárba, aztán megnézte a postáját. Két katalógus, egy Amex-számla, és egy boríték, feladó nélkül. Kíváncsian felnyitotta, kihúzott egy papírlapot, és látott rajta egy listát.

Matthew Beaumont

Jay Coates

Ethan Dart

Caroline Geddes

Frank Hopkins

Alison Horne

Arthur Kruse

Jack Radebaugh

Jessica Winslow

Összevonta a szemöldökét, kisimította a lapot az asztalon, és azt mondta magának, hogy majd megmutatja Jonathannak. Borzongás futott végig rajta, és megrázta magát, hogy elmúljon. Volt valami burkolt fenyegetés abban, hogy minden magyarázat nélkül kapott egy listát nevekkel. Eszébe jutott, hogy esetleg lehet valami köze Jonathanhoz. Bár viszonylag keveset tudott a férfiról, az együtt töltött idő alatt kiderült, hogy sok pénze van. És akinek sok pénze van, annak általában van ellensége is. Alison arra gondolt, hogy vajon Jonathan felismerné-e a listáról valamelyik nevet az övén kívül.

A férfi kilépett a hálószobából teljesen felöltözve, elfogadott egy pohár bort, aztán megnézte a papírlapot, amelyet Alison adott oda neki.

– Mondanak neked valamit ezek a nevek? – kérdezte Alison.

A férfi a fejét rázta.

– Mi ez?

– Most érkezett egy borítékban.

– Csak ennyi volt benne?

– Igen. Elég fura, ugye?

– Fura.

Jonathan visszaadta a listát Alisonnak, aki megkérdezte:

– Hová megyünk vacsorázni?

– Mennék, ha tudnék, de néhány üzletemberrel kell együtt vacsoráznom a belvárosban. Sajnálom, Al.

A nő megvonta a vállát. Amikor kezdődött a kapcsolatuk – másfél évvel korábban –, még balhézott, ha a férfinak mennie kellett. Miatta csinálta, amíg rá nem jött, hogy Jonathannak nincs szüksége ilyen megerősítésekre. Ő a szex és a társaság miatt ment bele a kapcsolatba, a nő pedig a pénzért, és feltételezte, hogy a szex miatt. A férfi távozás előtt egy feltöltött Visa-kártyával ajándékozta meg Alisont, hogy tekintse évfordulós ajándéknak, ha nem tetszik neki a sál.

– Mennyi van rajta? – kérdezte Alison. Ilyet nem mert volna megkérdezni az első találkozáskor.

– Legyen meglepetés. Azért ne próbálj autót vásárolni.

A férfi távozása után Alison Horne felhívta a legjobb barátját, Dougot, és megkérdezte, hogy akar-e vacsorázni vele. Nála.

2

SZEPTEMBER 15., CSÜTÖRTÖK 10:05

Ez volt a legérdekesebb küldemény, amit Arthur Kruse kapott reggel, amikor hazaért a gyógytornáról.

Kinyitotta a borítékot, nem számított semmilyen üzenetre, és meglepődött, amikor meglátta a listát, rajta a saját nevével. Egyetlen embert sem ismert a listáról.

Volt három órája, mielőtt a műszakja kezdődött az onkológián a northamptoni Cooley Dickinson Kórházban. Éppen olvasni kezdte William Manchester regényét, Olyan világ, amelyet csak tűz világíthat címmel. Mivel nyáron elolvasta a Távoli tükör című könyvet, nem akart eltávolodni a középkortól. A múltbeli életek, az akkori emberek folyamatos szenvedése, Isten keresése volt az egyetlen gyógyír Arthur idegállapotára az egy évvel ezelőtti baleset óta, amely elvette az életét a férjének, Richardnak és a spánielüknek, Mistynek, és nyomorékká tette Arthur bal lábát. Joan, a lelkésze, egyben Arthur legközelebbi barátja azt mondta, legalább két év, mire az élete valamennyire normális lesz, és talán visszatér a boldogság. De Arthur kételkedett. Az utóbbi végtelennek tűnő évet úgy érezte, hogy ez fog ismétlődni. Semmi sem segített.

Ez nem volt teljesen igaz. A középkor történelme segített. Leült a fotelbe, és folytatta az olvasást, ahol abbahagyta Manchester könyvét, amely nem volt annyira jó, mint Tuchman könyve. Elolvasott két oldalt, aztán elszunyókált, és egy órával azelőtt ébredt fel, amikor a kórházban kell lennie.

A lába mindig a napközbeni alvás után volt a legrosszabb. Kibicegett a konyhába, hogy teát csináljon magának. Miközben várt, hogy felforrjon a víz, a mosogató fölött kinézett az ablakon, és meglátta a rókát, amely gyakran ólálkodott a kerítésnél. Magában Reynardnak nevezte el. A róka gyorsan mozgott, és mielőtt eltűnt volna a fák között, megfordult, és Arthur látta, hogy valamilyen rágcsálót tart a fogai között. Amikor utoljára látta Reynardot, nagyon soványnak és csapzottnak tűnt.

Felhős idő volt, a patak partján álló fűzfa levelei már sárgultak. Arthur a számítógépnél ülve itta meg a teáját, és a levélben kapott listára gondolt. Mit jelenthet? Valami fura automatikus küldemény, egy számítógép elromlott valahol, és véletlenszerűen kiválasztott neveket küldött ki? Ez is egy lehetőség. Amióta Richard eltávozott, több jótékonysági szervezetnek is küldött kisebb összegeket, így több száz listában szerepelhet, valószínűleg „könnyen elérhető” minősítéssel. Ez rendben is volna. Voltak ennél rosszabb dolgok, és tulajdonképpen számított rá, hogy levelet kap. Olyan gyerek volt, aki beküldött bármit, hogy katalógust kapjon, aztán az apja rájött és leállította.

Arthur befejezte a teáját, és válaszolt Joan e-mailjére, amelyben tudatta vele, hogy vasárnap majd ő rendezi el a virágokat a templomban, aztán készülődött, hogy munkába induljon.

3

SZEPTEMBER 15., CSÜTÖRTÖK 11:00

Ethan Dart hallotta, hogy a levél koppan a padlón. Rögtön meglátta a rejtélyes borítékot, kinyitotta, mert abban reménykedett, hogy valamelyik ügynök válaszolt. Az utóbbi időben hihetetlenül termékeny volt, és egy tucat előadót képviselő ügynöknek küldött demókazettát. Tudta, hogy csak a sötétben tapogatózik, de úgy vélte, hogy nem árthat. A borítékban (a postai bélyegző szerint New York Cityből küldték, ami biztatónak látszott) csak egy papírlap volt egy listával, rajta kilenc név, köztük az övé is. Arra gondolt, tévedésből küldhették el neki, mert ő is csinált hasonló listákat a bemutatkozásához.

Fogta a listát, egy bögre kávét, visszament a hálószobába, és bekapcsolta a laptopját. Ethan beírta az első nevet a listáról – MATTHEW BEAUMONT – a „dalszerzővel” együtt, hogy szűkítse a találatokat. Semmi sem jött, legalábbis semmi olyan, amely arra utalt volna, hogy Matthew Beaumont másik dalszerző, aki ügynököt keres. Több névvel is próbálkozott, aztán elvesztette az érdeklődését. Egyértelműnek látszott, hogy a listán nem dalszerzők vagy énekesek szerepelnek. Erről eszébe jutott egy dalötlet, amelynek a refrénjében lehet az, hogy Utolsó akarok lenni a listádon. Felkapott egy ceruzát, elővett egy üres lapot, és elkezdte írni egy countrydal szövegét. A listázom szó volt, amelyre kiélezte a rímeket, és jó volt a sok lehetőség, ugyanakkor gyenge a klisék miatt. Vágyakozom. Hiányolom. Megcsókolom. Ragaszkodom. Azért írt három versszakot, és már hallotta a fejében a dallamot. Egy újabb bögre kávé és a napi első füves cigi elszívása után fogta a gitárját, hogy kidolgozza a dalt.

Késő estig eszébe sem jutott a neveket tartalmazó lista, amikor a Casino el Camino bárban ült a Hatodik utcában Austinban, és próbálta összeszedni magát, hogy valami okosat mondjon Hannah Scharfenbergnek, aki már órák óta mellette ült.

– Kaptam egy listát a mai postával. Nyolc név van rajta az enyémen kívül, de senkit sem ismerek közülük.

– Ezt hogy érted?

Ethan ivott egy kortyot az éppen felbontott üvegből.

– Ahogy mondtam. Kaptam egy nevemre címzett borítékot. Abban volt egy papírlap kilenc névvel, betűrendben. És az én nevem volt az egyik.

– Gépelve volt?

– Nem gépelve, de nem is kézírással. Számítógépről nyomtatva.

– Érdekes.

– Szerintem is. A jó hír, hogy írtam belőle egy nótát. Utolsó vagyok a listádon. Egy óra alatt elkészült az egész. Olyan Eric Church-hangulatú.

Hannah, aki gyógyszerész és fanatikus Longhorn-szurkoló volt, nem sok érdeklődést mutatott Ethan dalszerzői álmai és reményei iránt, és ezt próbálta palástolni, amikor a férfi említést tett a dalról. Ethan vett két George Dickel whiskyt maguknak, aztán addig dumált, amíg a lány beleegyezett, hogy hazakísérje. Ashley, a lakótársa a szüleit látogatta meg éppen Dallasban, ezért Hannah behívta Ethant a lakásba. Füvet szívtak, aztán megnézték a Tenenbaum, a háziátok című film felét, majd szeretkeztek a kanapén.

– Ezt nem csinálhatjuk többet – mondta Hannah, amikor kijött a fürdőszobából, és csak egy mez volt rajta.

– Miért?

– Azért, mert randizol Ashley-vel. Én pedig vele lakom.

– Nem tettünk fogadalmat egymásnak, legalábbis ő ezt mondta.

– Nem, de én vele lakom, és ha rájön, az nagyon megnehezíti az itteni életet.

– Azt hiszem, hogy jobban szeretlek, mint őt.

– Nem számít.

– Nekem számít.

– Hidd el, ami neked számít, az mást nem érdekel. Ezt már megtanulhattad volna.

Aztán meggyőzte Hannah-t, hogy nála maradhasson. Akkor történt, amikor mindketten sajtos omlettet ettek a konyhában. Hannah ágyában – ami valójában egy matrac a padlón – még viháncoltak kicsit, aztán Hannah közölte, hogy hatni kezd az altató, és ő aludni akar. Elfordult Ethantől, aki továbbra is a lány csípőjét szorongatva átgondolta a napját, és azon töprengett, hogy Hannah mire gondolhatott, amikor azt mondta neki, hogy mást nem érdekel, ami neki számít. Ez sokat elárulna a saját életéről.

Mielőtt Ethan is álomba merült volna, megint eszébe jutott a lista, amelyet levélben kapott. Felidézte magában a neveket – fotografikus memóriája volt –, de nem emlékezett az utolsó névre, mert valószínűleg csak futólag nézte meg. Aztán felidézte az új dal szövegét, úgy döntött, hogy mindenki bekaphatja, aztán elaludt.

4

SZEPTEMBER 15., CSÜTÖRTÖK 13:44

Ethan Dartnak egy név nem jutott eszébe: Jessica Winslow.

Csütörtökön ő is megkapta a borítékot, benne a listát. Winslow különleges ügynöknek címezték az FBI Albanyban lévő irodájába. Egyetlen bélyeg volt a boríték jobb felső sarkában, és a bélyegző szerint két nappal korábban adták fel New York Cityben.

Jessica számára szokatlan volt, hogy az irodájába küldjenek bármilyen levelet, főleg nem ilyen titokzatos küldeményt.

Csak egy lista nevekkel.

Ösztönösen a levél sarkát fogta meg, aztán az íróasztalára dobta. Hívta a közvetlen főnökét, Aaron Berlint, és megkérte, hogy ugorjon be az irodájába.

– Ismerős a többi név? – kérdezte Aaron, miközben a levelet nézte Jessica válla fölött.

Bár néhányszor átolvasta a listát, most mégis ismét megtette.

– Arthur Kruse az egyetlen ismerős név, de csak azért, mert apám szokta emlegetni az egyik barátját, aki Art Kruse, de lehet, hogy csak képzelődöm. Mindig azt feltételeztem, hogy Cruise-nak írják, mint Tom Cruise-t.

– Sohasem találkoztál vele?

– Nem, csak apám beszélt róla. Ha bárki említést tesz tóparti házról, apám mindig ilyesmit mond, hogy az egyetemista évei alatt egy teljes nyarat töltött Art Kruse tóparti házában. Egy idő után már viccelődtünk rajta, valószínűleg ezért emlékszem a névre.

– Elég szokatlan név.

– Kruse? Nem igazán. Német eredetű. Már megnéztem a Google-ön, és találtam néhány Arthur Kruse-t, de mindegyik német volt Németországból.

– Értem.

Jessica megperdült a székével, hogy Aaronra nézhessen. Szinte sohasem látta alulnézetből, hogy milyen szőrös az orra.

– Mit gondolsz? – kérdezte Jessica.

A férfi megvonta a vállát.

– Küldd el elemzésre, ha akarod. Talán semmi. Lehet valami számítógépes rendszerhiba.

– Lehet.

Aaron távozása után Jessica külön műanyag tasakba tette a levelet és a borítékot, aztán berakta a kimenő dobozába. Visszatért tanulmányozni a William Brundy-gyilkossági ügy jegyzőkönyvét, ahol a következő héten tanúskodnia kell. Továbbra is várta az ügyész jelentkezését, hogy a tárgyalás előtt megegyezés született, de úgy nézett ki, hogy ebben hiába reménykedett. William Brundy járőr volt a New York állambeli Starkban, aki megölte az exnejét, amikor betört a házába. A helyszíni fotókat és a vérnyomok bizonyítékait elküldték az irodájukba, és Jessicát bízták meg a nyomozás vezetésével. Nem bánta különösebben, ha bíróságon kellett tanúskodnia, de Brundy ügyvédje az a seggfej Elliot Skenderian volt, aki valahogy mindig irritálta Jessicát. Ha volna dartstáblája, Skenderian fotóját tenné rá.

Mielőtt távozott volna az irodából öt óra után, vetett még egy pillantást a titokzatos listára, és beírta a neveket az okostelefonjába. Talán este megnézi a Jó feleséget, és közben keresgélhet az interneten. Ha van valami kapcsolata ezekkel az emberekkel, meg fogja találni. Az internet szívesen kiadta a titkait.

Nem volt meglepődve, amikor látta Aaron Berlint a Club Roomban munka után, de azon meg volt lepődve, hogy a férfi nem volt egyedül. Egy bokszban ült Roger Johnsonnal, a távozó menedzserrel. Roger észrevette őt, amikor belépett a bárba, és intett, hogy csatlakozzon hozzájuk.

– Anthonyval fogok vacsorázni, de azért köszönöm a meghívást.

Anthony, a csapos, már kitöltött neki egy pohár vörösbort, amikor helyet foglalt a bárszéken. Egy pillanatra elgondolkodott, hogy vajon rosszul néz-e ki, ha kerüli a kollégáit, és egyedül eszik a bárban, de túltette magát ezen. Johnson átmegy a schenectadyi irodába, Berlin pedig bekaphatja.

Lassan kortyolta a bort, közben a Times keresztrejtvényét fejtette, és Anthony segített neki, ha éppen ráért. Kért még egy pohár bort, rendelt egy fél adag puttanesca pennét zöld salátával. Amikor befejezte a keresztrejtvényt, és csak egy válaszban volt bizonytalan, az újságot visszacsúsztatta a táskájába, kifizette a számlát, és távozni készült.

– Két Belvedere-t kérek, Anthony, jéggel. – Aaron leült a mellette lévő székre.

– Nem, köszönöm, Aaron. Már indultam haza. – Jessica Aaron válla fölött látta, hogy Roger elindul a kijárat felé.

– Csak egy ital, Jessica. Kérlek.

Beleegyezett, és meglepetésére a férfi a mostani életéről kérdezte, mielőtt rátért volna a kedvenc témájára: miért ért véget a kapcsolatuk.

– Nős vagy – mondta Jessica.

– Olyasmi. Nem igazán. A feleségemnek vannak ügyei. Tudom, hogy félrelép.

– Nem ez a lényeg.

– Akkor mi a lényeg?

– Őszintén megvallom, én sem tudom, hogy akarok-e kapcsolatban élni, de ha azt akarnám, olyan valakit választanék, aki korban közel van hozzám, független, nincsenek gyerekei, akivel nem dolgoznék együtt, aki nem narcisztikus…

– Én nem bíznék meg egy ilyen alakban.

Jessica elmosolyodott, bár a férfi humorát egyre kevésbé tudta elviselni. Amikor először összejöttek, valódi szenvedély volt a kapcsolatukban. Aaron nem volt egy feltűnő jelenség, de komolyan vette a munkáját, volt benne együttérzés, és azt gondolta, hogy talán egymásba szerethetnek.

Ivott a vodkából, és tudta, hogy hibát követett el, amikor beleegyezett, hogy igyanak még egy italt. Úgy döntött, hogy témát vált.

– Tényleg nem gondolod, hogy van valami furcsa abban a listában, amelyet kaptam?

Aaron a szemével intett Anthonynak, hogy kér még két italt.

– Mit? Azt a névlistát, ami téged zavart?

– Engem nem zavart. Csak érdekesnek találtam. Szokatlan volt.

– El tudom képzelni. Ha akarod, megkérem Ricket, hogy ellenőrizze a neveket az adatbázisban. Talán van valami kapcsolat közöttük. Talán mindenki nyert egy háromnapos nyaralást Fort Myersbe.

– Lehet, hogy igazad van. Valami levelezőrendszer meghibásodása lehet.

Két újabb vodka érkezett, és Jessica szemügyre vette a poharat, mert tudta, ha megissza, akkor nem alussza végig az éjszakát, mert Aaron ágyában fog kikötni.

Felállt a székről, és a kabátjáért nyúlt.

– Sajnálom, Aaron. Korán akarok lefeküdni.

A férfi felsóhajtott.

– Rendben. Ebéd valamikor?

– Persze.

Anthony odapillantott Jessicára, és mintha egyetértést látott volna a szemében. Bár sohasem mondta ki hangosan, de Anthony nem igazán rajongott Aaronért.

– Ilyen hamar elmész? – kérdezte a pultos, gonosz vigyorral a képén.

– Igen, Anthony. Köszönöm még egyszer, és mondd meg Mariának, hogy finom volt a penne.

Anthony már nyúlt a megmaradt vodkáért a pulton, de Aaron megállította.

– Rendben van, megtartjuk.

Aaron beleöntötte az italt a saját poharába, miközben Jessica sálat kötött a nyakába.

A lány megfordult és távozott, még mielőtt meggondolta volna magát. Tényleg korán akart lefeküdni.