Hazai
Attila

Szex
a nappaliban

– részlet –

Második kiadás
(Első kiadás: Balassi Kiadó, Budapest, 2000)

© Kortárs Írói Alapítvány Hazai Attila Emlékére, 2021

Vigyázz, Pötyi

– Megmondom őszintén, az Emesével mi nem esnénk ki. Én csak a Pötyi miatt nem merem kinyitni az ajtót – mondta Feri.

– A Pötyi jól ül, nem lesz semmi. Stabilak vagyunk – jelentette ki Zsolt, és belekortyolt a tizenhatodik fröccsébe. Köhécselni kezdett, elővett egy műanyag füstszűrőt, és rátette a Multifiltere végére. Rágyújtott. A fröccs leesett a küszöbre. Pötyi édes-bús hangján lalázni kezdett.

– Ettől még a tyúkok is elalszanak. Láttad azt a filmet? – mondta Feri Tibinek.

– Ühüm – mondta Tibi.

– Kinyitnám az ajtót, hogy bejöjjön még egy kis levegő – próbálkozott Feri.

– Ne nyisd ki – mondta Tibi.

– Figyeled, hogy a Tibi milyen megszállottan vigyáz ránk? – kérdezte Feri a Tibi barátnőjét.

– Nagyon kérlek, ne nyisd ki az ajtót. Fejezzük már be ezt a témát – mondta Káposzta.

– Hát, nekem elegem van ebből. Kinyitom, és kész – mondta Feri. – Egyébként is, mi ülünk itt a szélen, úgyhogy mi döntjük el, hogy mi legyen – mondta, és kinyitotta a tolóajtót.

A levegő nagy erővel csapódott a hátsó traktusba. Laci felhangosította a magnót, kielőzött két teherautót és egy közéjük szorult Polski Fiatot. A szakállas, negyvenöt körüli pasas, név szerint Matyi – aki Káposzta mellett utazott az első ülésen –, most oldalra döntötte a fejét, és beütötte az ablakba. A társaságban egyedül Matyi nem volt másnapos, ő még mindig keményen be volt rúgva.

Káposzta egész úton átkarolta, hogy ne ütődjön semminek, az imént azonban elengedte Matyi vállát, és Matyi feje máris az ablaknak esett. Az ütéstől valamennyire magához tért.

Matyi a zsebébe nyúlt, s kínálgatni kezdte az embereket Sopianae cigarettájával.

– Csukd be az ajtót! – mondta Káposzta Ferinek, közben visszafordult az ülésen, és belenyúlt Matyi cigisdobozába.

– Ezek mind el vannak törve, Matyikám – mondta Káposzta.

Pötyi ekkor kissé felemelkedett Zsolt öléből, hirtelen oldalra dőlt, és kiesett a mikrobuszból.

Feri hallotta Pötyi sikolyát. Oldalra nézett, és látta, ahogy Pötyi kizuhant. Mint egy tárgy. Mintha azt is hallotta volna, ahogy a betonon koppannak és széttörnek a lány csontjai.

Azt a leborult szivarvégét – gondolta magában Feri, és gyorsan becsukta az ajtót, nehogy más is kiessen. Rajta kívül csak a hátsó sorokban láthatták, hogy mi történt, a gitárszóló folyamatosan üvöltött, és most beszállt a dob is a zenébe. Oh, bébi, bébi, bébi, oh, bébi, bébi, bébi… – kezdett rá az énekes.

– Hogy a túróba törhetett el a cigim? – kérdezte Matyi.

– Nem tudom – mondta Káposzta.

– Nem baj. Iszunk valamit, és veszünk újat. Nem igaz, Kápikám? – motyogta Matyi. Megpróbálta visszarakni a dobozt a zsebébe, de az végül beesett az ülés alá.

Feri nem tudta, mihez kezdjen. A hátsó sorban ülő emberek nem beszéltek. – Az van, hogy kiesett a Pötyi… – súgta barátnője fülébe.

Emese felriadt. Hátra-, majd előrenézett. – Kiesett a Pötyi – kiáltotta.

– Bassza meg! – mondta Káposzta, és hátrafordult.

– Hát ilyen nincs – mondta Tibi. – Direkt mondtam, hogy ne nyissátok ki az ajtót!

Nagy Laci, a sofőr nem figyelte a beszélgetést, semmit sem sejtett a balesetről. Százhússzal ment, épp gyorsított és kielőzött egy Lada Samarát. Mindenki tehetetlen volt és rémült.

Feri behunyta a szemét. Arra gondolt, milyen jó lenne, ha csak álmodna, ha Pötyi csak virtuálisan esett volna ki, s közben ott ülne sokadik nagyfröccsével a kezében, és tovább dúdolgatna.

Szegény Pötyi! Milyen csúnyán kibabrált vele a sors. Pedig ő tudta, mi az, hogy valamit elmondani, valamit elénekelni! Nem úgy, mint a sok érzéketlen, lámpafényben, playbackre tátogó jó ízlésű szakmabeli. Pötyi bezzeg tudta, hogy mit jelent érezni, mi a szenvedély – gondolta Feri, és elszomorodott. Hátrafordult. Zsolt homályos szemüvegét és remegő száját nézte.

– Most mi lesz? – kérdezte Feri.

– Hogy érted? – kérdezte Zsolt.

– Mi lesz a Viszláttal? Hiszen a csúcson vagytok – mondta Feri.

– Nem eshetett ki – mondta Zsolt elpityeredve. – Teljesen szorítottam a lábammal. Nem eshetett ki. Lehetetlen, hogy kiesett.

– Ne bőgjél, nyuszikám. Inkább azt mondd meg, mi lesz a Viszláttal? A számok ugyebár már elkészültek, azokat bármikor el lehet játszani. Szerintem kell egy új énekes – mondta Feri a halkan pityergő dobos srácot nyugtatgatva. – Te pedig majd találsz valakit, akit ugyanígy szeretsz majd. Ne sírj, légy szíves, ez nem férfias magatartás.

Zsolt egyre jobban sírt, s a mellette ülő két lány is szipogni kezdett.

– Ugyan már! – mondta Feri. – Hat körül Pesten leszünk. Te is tudod, hogy ott milyen eszméletlen sok jó nő van. Örülj annak, hogy te legalább létezel. És hogy Pesten élhetsz. Minden lehetőséged megvan a sikerre, csak azt kell kitalálnotok, hogy mi legyen a zenekarral.

– Hagyd abba! – hüppögte a dobos.

– Abbahagyhatom. Mondjuk, engem ez az egész nem annyira érint. Nekem megvan a magam együttese. Egyszerűen csak drukkolok nektek, hogy mihamarább talpra álljatok – mondta Feri.

Zsolt hallgatta a szónoklatot, közben foltos pólójába törölte nedves szemüvegét.

– Amerikában nem gond, ha valaki véletlenül kihal egy projektből – folytatta Feri. – A legtöbben hamar túlteszik az ilyenen magukat, és továbbra is a dologra koncentrálnak. Ez bennük a fantasztikus!

Zsolt egy idő múlva befejezte a sírást, és kifújta az orrát. Feri folyamatos szövegelését hallgatta. Lassanként mosolyra húzódott a szája.

– Ez az! – mondta Feri. – Szépen, kiegyensúlyozottan. Folyton mosolyogni. Az idegeskedésnek nincs semmi értelme.

Péter vigasztaló ábrázattal Zsolt felé nyújtotta a fröccsét. Zsolt elvette, és belekortyolt.

– Szörnyű tragédia, hogy a Pötyi kipurcant. Illetve hogy így, ilyen tragikus hirtelenséggel távozott közülünk, hi-hi, elnézést az előbbi kifejezésért – folytatta Feri. – De az a vicc az egészben, hogy tulajdonképpen ez jó reklám az együttesnek.

– Pötyi nélkül nem lesz Viszlát – mondta Zsolt. Megdörzsölte az arcát, és feltette a szemüvegét.

– Ne hülyéskedj már. Egy ilyen ziccert nem lehet kihagyni! – mondta Feri.

– Pötyi nélkül nem játszunk. A Viszlátnak úgy nincs értelme – mondta Káposzta.

– Ez bizony szomorú – mondta Feri, és elmerengett.

– Miért nem az a szomorú, hogy kiesett a Pötyi? Vagy hogy kinyitottad az ajtód a buzi fejeddel!? Amikor mondtam, hogy ne nyisd ki – mondta Káposzta.

– Szerintem inkább az a szomorú, hogy csináltok valami jó dolgot, létrehoztok valamit a semmiből, ami csak azért létezik, mert ti vagytok, aztán egy ilyen kis gikszer miatt abbahagynátok. Ennyire nyámnyila fickók lennétek? Nem bírtok ki egy ilyen kaliberű kudarcot? Ennél sokkal nagyobb bajokat is mosolyogva kell elviselni.

Ági ekkor Feri felé fordult, nem tudta magát türtőztetni. – Feri, te nem cinikus vagy, hanem te beteg vagy. Súlyos beteg vagy – mondta Ági. – Nem tudom, miért ne gondolhatnál bele, hogy mit érzünk most! És hogy mit kellene mondanod egy ilyen helyzetben – mondta Ági, és könny szökött a szemébe.

Tibi átkarolta a barátnőjét. – Jól van, cicám, nyugodj meg – mondta. – A Feri jóindulatú. Lehet, hogy félreérted a humorát, sokan félreértik, de azért a maga módján szeret mindenkit. A Feri rendes.

– Nem érdekel – mondta Ági.

– Könyörgök, ne bukj ki, drága Ágikám! – szólt Feri. – Van, hogy egész népeket irtanak ki, vagy mint a Hunyadi, levágott orral és karral küldik haza a foglyokat. Nem lehet egyfolytában siránkozni! Vigadni kell, melózni, próbálni, mint az állat! Gondolj bele, hogy Ázsiában, Afrikában a mai napig egyfolytában nélkülöznek az emberek. Élve rothadnak meg a felnőttek és a gyerekek. Tudod te, hogy milyen, amikor igazándiból büdös valaki? Amikor a húsa büdös és püffedt az embereknek? – kérdezte Feri, és közben mérgesnek tettette magát.

– Miért, te tudod? – kérdezte Spenót.

– Nem – mondta Feri. – Csak az Ágit próbálom megnyugtatni.

– Nincs nálad valami kemény drog? – kérdezte Káposzta.

– Nincs – mondta Feri.

Ági maga elé nézett, mélyen hallgatott, aztán sírni kezdett.

– Akkor adj egy cigit – mondta Spenót.

Feri elővett egy doboz Pall Mallt. Megkínálta Káposztát, az ásítozó Matyit, a Pétert, a lányokat és Zsoltot is, végül maga is rágyújtott.

Káposzta megköszörülte a torkát. – Meg kell mondjam, Feri, ilyen sok faszságot évek óta nem hallottam. Legalábbis nem ennyire folyamatosan nyomatva – mondta, amint beleszívott a cigijébe.

Nagy Laci lekanyarodott az autóútról, és egy hegynek vezető úton kezdtek felkapaszkodni. Tibi Káposzta füléhez hajolt.

– Az előbb még negyven kilométerre voltunk Pesttől, most meg ötvenkettőt mutatott a tábla. Szerintem összevissza megy a Laci. Nem kéne neki szólni? – mondta halkan Tibi.

– Inkább ne – mondta Káposzta. – Ügyes gyerek a Laci, mindig ő szokott sofőrködni.

– Szerintem a kurváknál egy teljesen másik irányba fordult el a bekötőútról – mondta Tibi.

– Nem baj. Majd rájön – mondta Káposzta. – Nem kéne rászólni, mert ha nem neki van igaza, akkor megsértődik. Nem szereti, ha hülyének nézik.

– Én nem nézem hülyének – mondta Tibi, és egy ideig elmerengett a dolgon. – Laci! Most hová megyünk? – kérdezte egy kis idő múlva Tibi.

– Van itt valahol egy nyári bobpálya – mondta Laci. – Oda mindenképpen fel kell menni – mondta Laci.

– Bobozni? – kérdezte Káposzta, közben mélyre szívta az újabb slukkot. – Szerintem előbb vissza kéne menni a Pötyiért.

– Már rég meg kellett volna fordulni – mondta Péter. – Ezt nem lehet megúszni – tette hozzá. – Akármilyen gusztustalan lesz is a helyzet. Ez kötelező.

– Mi van a Pötyivel? – kérdezte Laci. – Velünk jött, vagy nem? – kérdezte, mint akit nem nagyon érdekel a téma.

– Igen. De kiszállt közben – mondta Káposzta.

– Kiszállt? – kérdezte Nagy Laci gyanakodva.

– Aha – mondta Káposzta.

Feri nevetni kezdett, és Káposzta is elmosolyodott.

– Kireppent – mondta Feri.

A derültség egyre terjedt a buszban, a Péter is elnevette magát, csak a tinilányok pityeregtek értetlenül. Kisvártatva Tibi is hangosan hahotázni kezdett. Úgy nézett ki, kezd visszatérni az emberek jókedve.

– Én nem megyek úgy sehova, hogy nem boboztam. Minimum kétszer bobozok! Tök baró a pálya, majd meglátjátok – mondta Nagy Laci a volán mögül.

– Bobozol? – kérdezte Káposzta.

– Ühüm – mondta Laci.

– Egyébként van egy ilyen vicc – mondta Feri.

– Milyen vicc?

– A Hacsek és a Sajó beszélgetnek, és a Hacsek egyszer csak megkérdezi a Sajót. „Mondja, Sajókám, szokott maga bobozni?”

– És? – kérdezte Laci.

– Erre a Sajó azt kérdezi: „Mit? Bobozni?” És úgy kérdezi a Sajó, ahogy most a Káposzta kérdezte.

– És mi a vége? – kérdezte Káposzta.

– Összevesznek – mondta Feri. – A Sajó nem tudja, mit jelent bobozni. Hacsek elkezdi neki magyarázni, de a Sajó végig arra gyanakszik, hogy a kefélésről van szó.

– És ennek mi köze a Pötyihez? – kérdezte Káposzta.

– Ennek az égvilágon semmi – mondta Feri. – Ez a bobozásról jutott eszembe. Kapcsolódj ki egy kicsit. Nyugi.

– Már látni a bobpályát – mondta Nagy Laci. – Tíz perc alatt odaérünk. És mi volt a poén? – kérdezte.

– A Sajó végig azt hiszi, hogy bobozáskor a Hacsek a feleségével és a felesége barátaival és barátnőivel együtt szeretkezik a hegyoldalban, ráadásul állandóan cserélik egymás közt a partnereket – mondta Feri.

– Ez elég jó – mondta Káposzta.

– Akkor bobozzunk mi is, ha már itt vagyunk. Hátha jobb kedvünk lesz. Aztán pedig visszamegyünk a Pötyiért – szólt Feri, azzal beleszívott a cigijébe, és hosszasan elgondolkodott a történteken:

Nem szép dolog a halál. A végelgyengülést leszámítva minden halál igazságtalan és jogtalan. Az egyetlen értelme a halálnak, hogy a rossz emberek is meghalnak. Mert ha a rossz emberek nem halnának meg, akkor jóval nagyobb hatalmuk lenne a világ felett. Ennek talán Zeusz a legkorábbi megmondhatója… Hát igen. Ami történt, megtörtént – gondolta Feri, s közben behunyta a szemét.

Aludni próbált, de még mindig fel volt zaklatva. Félig szívott cigije kiesett a kezéből, barátnőjének bénító terhe alatt nemsokára mégis elszenderült. Néhány perc múlva azt érezte, hogy kellemetlen módon, hátulról, valaki böködni kezdi.

Megint böködnek, rémlett fel Feri érzékelőközpontjában. – Megint meghal a Pötyi? Vigyázz magadra, Pötyikém! Mindenki vigyázzon saját magára! Mint a Péter. Erre azonban kevés a jó példa! A Matyi nem jó, és végül is én sem. Lassan már én se bírom idegekkel – gondolta Feri, és nem tudta eldönteni, hogy álmodik vagy ébren van. Arra gondolt, mindegy. Az a lényeg, hogy nem hagyja majd, hogy teljesen tönkremenjenek az idegei. Még talán tűri egy-két évig, de aztán megrázza magát.

Új életet kezd – gondolta. – Először is vesz magának egy fitneszbérletet az Everybodyba, odajár most mindenki, a Zsolt, a Gergő, a Rozi, a Miki, meg sokan mások, ezek a nagy akaraterejű ismerősök és barátok.

Veszek egy everybody bérletet, és úgy megkeményítem az izmaimat, mint ahogy a szívemet sikerült megkeményítenem az elmúlt évek alatt – gondolta álmában Feri.

Hetente ötször fogok erősíteni! Utána pedig pezsgőfürdőt veszek, és sok gyümölcsöt, salátát, rostos táplálékot, barna rizst fogyasztok majd! Még idén megtisztítom, kipucolom a szervezetemet az utóbbi évtizedben bekerült káros anyagoktól – gondolta, miközben a mikrobusz behajtott a nyári bobpálya tágas parkolójába. A kocsi megállt, Feri felrakta a napszemüvegét, beleszívott a cigijébe, és maga elé nézett.

Keserű szerelem

Feri a barna konyhaasztalánál ült, előtte öngyújtó, cigaretta, hamutál, fél üveg fehérbor, a csupasz asztalon újságok és könyvek két jókora halomban. Maga elé meredve ült, voltaképpen semmit sem csinált már úgy három és fél órája, csak a kazettát fordította meg néha a magnóban.

Bentről, a folyosó végi szobából viszonylag jól hallatszott ki a zene, mert kifelé, a konyha felé voltak fordítva a hangfalak. Csengettek. Feri felkelt a székből, és kinyitotta az ajtót. Piri lépett be.

– Szia – mondta.

– De jó! – mondta Feri. Piri átkarolta, és az arcát közelítette.

– Szóval megjöttél – mondta Feri.

– Meg – mondta Piri, és csókot adott a szájára. Hosszabb csókolózásba kezdtek. Feri egy darabig magához szorította a lányt, aztán elengedte, és odaterelte a székhez.

– Mi ez a zúgás – mondta Piri.

– Folyatom a fürdővizemet – mondta Feri.

Leültek egymással szemben az asztalnál.

– És milyen volt az utazás – mondta Feri.

– Nem volt jó – mondta Piri. – De, végül is jó volt – mondta Piri.

– Akkor minden oké – mondta Feri.

– Párizs jó volt. De csak négy napot voltunk ott. Ez volt a baj, hülyeség volt elmenni Párizsból, de mégis elmentünk. Aztán Amszterdamban teljesen letompultunk. Minden nagyon szép, de mégse lehet élvezni teljesen.

– Hát, megértem, a Péter egyszer azt mondta, ott egy nemzetközi söpredék él, akik nem tudnak a-tól b-ig gondolkodni.

– És te mit csináltál – mondta Piri.

– Hát, már nem emlékszem pontosan. De azért voltam itt-ott – mondta Feri.

– Hogyhogy nem emlékszel – mondta Piri.

– Úgy értem, hogy nincs itt hirtelen az agyamban, de ha fél órát elgondolkoznék, vagy ilyesmi, akkor biztos részletesebben fel tudnám idézni – mondta Feri. – Ja, eladtam a kocsimat.

– Akkor most van pénzed – mondta Piri.

– Van – mondta Feri, és rágyújtott egy cigarettára.

– A Petinél hagytam a Tilburymat – mondta.

– Mi az?

– A cigidohányom. Nagy kár érte. De lehet, hogy visszaadja.

A beszélgetés elakadt egy időre. Néha egymást nézték. Feri örült, hogy megjött a lány, új barátnője, akivel két hete jöttek össze, de már egy hete nem találkoztak. Viszonyuk még kialakulóban volt.

– Kicsit gyorsan jöttél meg – mondta Feri, és megsimogatta a lány térdét.

– Miért – mondta Piri.

– Semmi vész – mondta Feri, majd kisvártatva felkelt a székből. A kazettát ment megfordítani, visszafelé pedig elzárta a fürdővizét. A bojler zúgása abbamaradt, a magnóból élénk zene csendült fel. Feri visszabaktatott a konyhába.

– Az a helyzet, hogy én most megfürödnék. Nem gáz?

– Nem – mondta Piri.

– Vagy azt is lehet, hogy együtt fürödnénk.

– Én azt hiszem, otthon fogok lezuhanyozni – mondta Piri. – Nem aludtam eleget, és ma egész nap vásároltam.

– Tegnap jöttetek meg?

– Tegnap délben… és ma reggel kaptam huszonötezer forintot, azért a munkáért, és húszezret egyből elköltöttem.

– Tényleg, mik ezek – mondta Feri, és lenézett a konyhakövön feldőlt nejlonzacskókra.

– Ez a ruha jó, ezt is most vetted? – kérdezte Feri.

– Igen. Meg vettem egy cipőt.

Piri előhúzott egy pár zöld bakancsot.

– Most valahogy nem annyira tetszik. Nem pont ilyet akartam – mondta Piri.

– Miért. Jó, hogy ilyen zöld – mondta Feri.

– Akkor jó – mondta Piri.

Feri megcsókolta lányt és megsimogatta a haját. Nem beszéltek. Bement a fürdőszobába, levetkőzött, és beszállt a kádba. Megnyitotta a hideg vizet, és kényelmesen elhelyezkedett.

Régóta nem beszéltek már, a kádból nem látta, hol lehet a lány.

– Nem jössz be mégis – mondta Feri.

– De, lehet – mondta Piri. Hallani lehetett, hogy a fürdőszoba ajtaja elől mondja. Belépett a fürdőszobába, és mosolygott.

– Nem tudom – mondta Piri.

– Dobj fel egy pénzt – mondta Feri.

– Jó. De milyet – mondta Piri.

– Ott van aprópénz az előszobaszekrény tetején.

Piri kiment a fürdőszobából. Hozott egy tízest.

– Ha fej, akkor bejössz, ha írás, akkor otthon fürdesz.

– De itt melyik a fej – mondta Piri.

– Legyen a címer a fej, és az írás az írás.

– Jó – mondta Piri.

– Ha a címer jön ki, akkor bemegyek, ha a másik, akkor nem.

– Dobd föl – mondta Feri.

Piri feldobta a pénzt, de nem jól kapta el, kicsúszott a kezéből, valahol a kád mellett landolt a csempén. Feri nem mozdult a kádban. Figyelte, amint Piri megkeresi a pénzt a szemével.

– Na? – kérdezte Feri.

– Írás – mondta Piri.

– Jó – mondta Feri. – Hát akkor gyere be.

– Oké. De nem az lett, az nem baj? – mondta Piri, és nevetett.

– Nem – mondta Feri, és átült a dugós oldalra. – Neked jár az előkelő hely – mondta.

– Miért. Ülhetek én ott is – mondta Piri, és gyorsan levetkőzött.

– Nem, a lányoknak ez jár – mondta Feri.

– Igazán udvarias vagy – mondta Piri.

Vékony, szűzies teste volt, melyet első látásra lehet megszeretni. Halvány bőr, formás láb, gömbölyű fenék, kis mell, rövid, fekete haj. Hasát kicsit előretolta, tartásából természetesség sugárzott.

Beült a kádba. Lábát maga elé húzta. Mindketten törökülésszerű pózban ültek. Feri a kád szélére rakta a tarkóját, nehezen fért el a csaptól.

– Elég szar itt – mondta Feri.

Piri elmosolyodott. Feri kinyújtotta lábait kétoldalt Piri mellett, majd lassan a lány is ezt tette. Feri puszilgatni kezdte a lány lábát, először a bokát, aztán külön minden lábujjat. Felnézett, amint a szőlőszemnél is kisebb nagylábujjat csókolgatta.

Újból törökülésbe helyezkedtek, átkarolták egymást, és csókolózni kezdtek. Nehezen ért össze a szájuk.

A csókolózás egyre izgatóbb lett. Piri lassanként közeledett, végül Feri fölé került, majd elég határozott mozdulatokkal berakta a hüvelyébe.

Izgató volt az érzés. Piri túl szűknek tűnt, talán a víz miatt. Néhány pillanat múlva minden rendbe jött, a víz lágyan lötybölődött, Feri átadta magát az élvezetnek.

A lány hasát csókolgatta, simogatta, aztán a mellét, aztán csókolózni kezdtek. Feri igazán jól érezte magát, egész testét és gondolatvilágát betöltötte a szex.

Piri egyszer csak megállt.

– Jaj, begörcsölt a lábam – mondta, és megpróbálta kihúzni a kádhoz préselődött combját.

– Milyen kár – mondta Feri, és segített a műveletben.

Piri nemsokára felállt a kádban.

– Nem vizezzük össze az ágyat? – mondta.

– De – mondta Feri.

Piri kiszállt a kádból. Feri felegyenesedett. Egymással szemben álltak, megint csókolózni kezdtek.

Piri fellépett a kád szélére, Feri izgatni kezdte, majd alulról beügyeskedte a farkát. Piri elnevette magát.

– Min nevetsz? – kérdezte Feri, és kinyitotta a szemét.

– Láttam, ahogy feltoltad a szemgolyóidat.

– Pont akkor?

– Aha.

Feri elmosolyodott. – Igen, mert biztos nagyon koncentráltam – mondta.

Kiszálltak a kádból, és bementek a szobába. Nem értek egymáshoz, Piri ment elöl, már majdnem megszáradt. Megállt a kivilágított szoba közepén.

– Miért oltod le – mondta.

– Szemben a lépcsőház van, meg a lift, és ha itt világosabb van, akkor mindent látni onnan.

– És az baj? – kérdezte Piri.

– Nem nagyon járkálnak, de engem zavar – mondta Feri, és lefeküdt a piros ágyterítővel letakart ágyra.

Piri odalépett az ágyhoz. Feltérdelt, Feri farkát simogatta, aztán bekapta.

Feri magához húzta a lány fenekét. Mindenhol csókolgatni kezdte, nyalogatta, majd a nyelvét bedugta a lány hüvelyébe.

Hirtelen keserű ízt érzett a szájában, olyan keserűt, mint a legkeserűbb orvosságok. Meglepődött, hiszen a múltkor olyan jó íze volt, mint a víznek.

Úgy csinált, mintha nem történt volna semmi. Lassan kivette a nyelvét, és a lány fenekét kezdte puszilgatni. Közben élvezte, ahogy a lány a farkát csókolgatja.

Eszébe jutott, hogy Pirinek hüvelykúpokat írt fel az orvos, ezért lehet a keserűség. Nemsokára magához húzta lányt. Mindketten az oldalukra feküdtek, és csókolózni kezdtek.

Izgult, hogy a szájából ne menjen át a lány szájába a keserű íz, aztán egyre szenvedélyesebben kezdtek csókolózni. Megint behatolt a lányba.

Kellemesen érezték magukat, de ezt nem fogom tovább részletezni, bár tudom, úgy hitelesebb és tanulságosabb lenne a mű, jobban bemutatná, hogyan volt együtt e két embertársunk, csakhogy az egész novella alatt teljesen be vagyok indulva, kezd elviselhetetlen lenni, a továbbiakban kihagyással élek.

Piri visszarakta a fejét az ágyra. Feri elvette a kezét, és érezte a zsibbadást. A karját rázogatta, közben átölelte Pirit. Még mindig a lányban volt. Néhány perc múlva távolabb húzódott. A lányt simogatta.

– Mondj valamit – mondta Piri.

– Mit – mondta Feri.

– Hát amire gondolsz – mondta a lány.

– Most nem gondoltam semmire.

– Akkor mondj valami szépet – szólt Piri. – Kettőnkről, vagy bármiről mondj valami szépet.

Feri rövid ideig nem szólt, aztán megszólalt. – Úgy szeretlek, mint az emberek a sót – mondta.

– De ez a mesében van – mondta Piri.

– Igen, de ott nagyon fontos – mondta Feri.

Piri behunyta a szemét, elengedte magát, úgy tűnt, mindjárt el fog aludni.

– Nem mentél el? – kérdezte Feri, és megcsókolta a lány mellét.

– Nem – mondta.

– Valamit rosszul csináltam? – kérdezte Feri.

– Nagyon jó volt, csak az előző barátommal másképp csináltuk. Meg azért is, mert nem bízom benned.

– A barátoddal hogy csináltátok – mondta Feri.

– Az téged tényleg érdekelne? – kérdezte Piri.

– Igen. Különösen, ha részletesen el tudnád mondani az egészet – mondta Feri felélénkülten.

– Az rutindolog volt. Ezt még ki kell tapasztalnom – mondta Piri.

– És hogy érted azt, hogy nem bízol bennem – mondta Feri.

– Hát hogy nem bízom benned. Nem ismerlek – mondta a lány.

Feri a lány karját csókolgatta. Behunyta a szemét, és elmosolyodott.

– Nem tudom, hogy te hosszú távú kapcsolatban gondolkodsz-e – mondta Piri.

Feri felült az ágyon. Rácsapott a lány combjára, élvezte a helyzetet.

– Hát ide figyelj – mondta. – Nagyon örülök, hogy végre van egy ilyen csinos és intelligens barátnőm.

– Hát ez az – mondta Piri.

Feri nem szólt semmit, csak szájon csókolta a lányt. Egy darabig hallgattak.

– Lehet, hogy te ezt nem tudod kimondani, de én szeretlek téged. Kimondom, hogy szeretlek téged, érted? – mondta Piri.

Feri hallgatott. Néhány percig némán feküdtek.

– Iszonyú keserű volt a farkad – mondta Piri. – Tényleg, miért lehetett olyan keserű, nem tudod? – kérdezte álmosan.

Feri meglepődött.

– Szerintem tőled jön, mert te is nagyon keserű voltál. Lehet, hogy a hüvelykúptól – mondta Feri.

– Erre nem is gondoltam – mondta Piri.

– Azért jó, hogy nem álltunk le – mondta Feri.

– Aha – mondta Piri.

– Inkább eljátszottuk, hogy milyen jó – mondta Feri. – Mondjuk, amit te csináltál, az tényleg nagyon jó volt – tette hozzá Feri.

Piri nem válaszolt. Úgy tűnt, mintha már aludna.

– Milyen gusztustalan szerelem – mondta Feri.

– Becsapjuk egymást – mondta halkan Piri. – Értem, hogy mire gondolsz.

– Nem érted – mondta Feri. – Az még egy pozitív dolog, hogy becsapjuk egymást. Én inkább arra gondoltam, hogy mind a ketten jól nézünk ki, jól fel vagyunk öltözve, elmegyünk majd a szokásos helyekre, bírni fognak a barátaink meg ilyesmi…

Piri nem válaszolt. Lehet, hogy hallotta, lehet, hogy már közben elaludt. Feri még néhány órát ébren maradt. Néha megsimogatta a lány combját és fenekét.

Másnap Piri korán kelt, mert be kellett mennie az egyetemre. A további négy napban mindennap találkoztak, és nemsokára szerelmesek lettek egymásba.

A bivaly, a tigris és az oroszlán

Rezső egy pillanatra megállt az ismerős ajtó előtt. Kopogott, és várt. Éppen a csengő felé nyúlt már, amikor megjelent az ajtóban a barátja. – Ne csengess – mondta Feri.

Rezső belépett a lakásba. Kezet fogott Ferivel, és becammogott az előszobából nyíló konyhába. – Ezt hoztam – mondta, amint az asztalra rakta a pezsgőt.

– Remek – mondta Feri.

– Ma van a születésnapom – mondta Rezső.

– Hanyadik – mondta Feri, és leült az asztalhoz.

– Harmincegy – mondta Rezső.

– Ettől vagy ilyen gondterhelt?

– Nem vagyok gondterhelt – mondta Rezső.

– Akkor jó – sóhajtott Feri. Hátranyúlt, és az asztalra rakott két poharat. Rezső közben levette a kabátját, és leült ő is az asztalhoz.

– Van csajod? – kérdezte Feri a pezsgős dugót piszkálgatva.

– Nincs – mondta Rezső.

– És milyen érzés?

– Nem túl jó.

– Egyedül akarsz megöregedni?

– Ezt nem mondtam, de nem zárom ki, hogy ez a sors vár rám – mondta Rezső.

Feri kinyitotta a pezsgőt. – Hát akkor… boldog születésnapot – mondta, és töltött.

– Köszi – mondta Rezső.

Koccintottak, aztán egy ideig szótlanul ültek.

– Azért a dugás nagyon fontos – törte meg a csendet Feri.

– Aha – mondta Rezső.

– Elképesztő, hogy milyen fontos! Az is nagyon fontos, hogy beszéljenek róla az emberek. Most olvasok egy könyvet erről. Érdekes, hogy erről tulajdonképpen nem illik beszélni, de mégis mindenkit ez érdekel a legjobban.

– Hát igen – mondta Rezső, majd lassan lehajtotta a fejét, és belekortyolt az erősen lábszagú pezsgőjébe. Fura íze van, ez valami nemes penész lehet, gondolta Rezső.

– A szexről eszméletlen sokat lehet beszélni – mondta Feri.

– Idefele jövet arra gondoltam, mi lenne, ha kiadnám egy kurvának az egyik szobámat napközben. És esténként mindig el kellene mesélnie, hogy kivel hogyan csinálta. Ez izgalmas lenne, nem? – kérdezte Rezső.

– Ez nem annyira érdekel – mondta Feri. – Engem inkább az foglalkoztat, hogy miért van az, hogy az egyik nőtől azonnal iszonyúan beindulsz, egy másik nőtől viszont egyáltalán nem.

– Hát, igen – mondta Rezső.

– Vagy hogy valakit egyszer megdugsz, és többet nem akarod. Másvalakit pedig egyszer megdugsz, és utána mindig őt akarod! Miért van ez? Érdekes, nem? – kérdezte Feri elgondolkodva.

– Olyan is van, hogy lefekszel valakivel, és két perc alatt elmész. Mással pedig órákon keresztül vagy együtt, és mégse tudsz elmenni – mondta Rezső.

– Ez is van. Jól látod ezt a kérdést – mondta Feri, amint letette a poharát. Rezső felállt az asztaltól, és kinyitott egy befőttesüveget. – Ez mi? – kérdezte. – Aszalt vadbarack – mondta Feri.

– Megkóstolom – mondta Rezső, és a szájába rakott egy kis darab gyümölcsöt. – Egyedül vagy itthon? – kérdezte.

– Én meg az Eszter – mondta Feri.

– Na igen, úgy értettem – mondta Rezső.

– Még alszik, de mindjárt fel kell ébreszteni. Aztán megfürösztöm, adok neki vacsorát, és újra el fog aludni – mondta Feri.

– Sokat alszik?

– Elég sokat. Ma is elég későn kelt, és ezért elcsúszott az egész napja.

– Rég nem láttam. Mennyi idős most? – kérdezte Rezső.

– Egy lesz. Menjünk be. Felébresztem – mondta Feri.

Benyitottak a középső szobába. Eszter már ébren volt, és most sírni kezdett. Feri kivette a gyerekágyból, magához ölelte, és pár pillanat alatt megnyugtatta.

Rezső körülnézett a többi szobában. Az egyik hálószoba át volt rendezve.

– Hát te bekakáltál – mondta Feri, amint levette a baba popsijáról a pelenkát. – Egyébként már tud szólni. Csak legtöbbször nem veszem észre. De már tud bilizni – mondta Feri.

– Nagyszerű – mondta Rezső.

– Megfognád itt a lábát, amíg letörölöm? – mondta Feri. Rezső odalépett a pelenkázóasztalhoz, és megfogta a gyerek puha combját.

– Kösz – mondta Feri, és összecsukta a pelenkát.

– Milyen jó kis pelenka – mondta Rezső. Körülnézett, aztán leült a fotelbe, és onnan figyelte Ferit meg a kisbabát. Először a haját babrálta, aztán dobolni kezdett a térdén. Végül elgondolkodott.

– Szerinted melyik az érdekesebb… úgy értem, milyen barátnőt szerezzek magamnak? – kérdezte Feritől.

– Ezt hogy érted? – kérdezte Feri.

– Szóval, hogy szerinted egy sovány lányt válasszak, akit felhizlalok, vagy inkább egy kövérebbet, akit esetleg majd idővel lefogyasztok? – érdeklődött Rezső.

Feri értetlenül nézett, aztán a karjába vette a gyermekét, és elindult vele a fürdőszobába. – Gyere utánunk – mondta.

Rezső lassan feltápászkodott a fotelből, majd bement a fürdőszobába, és letérdelt a kád mellé. A kádban kisebb narancsszínű műanyag edény volt meleg vízzel teletöltve. Feri már berakta a meztelen Esztert a fürdetőbe.

– Mi a véleményed? – kérdezte Rezső.

– Miről? – kérdezte Feri, miközben levett egy műanyag kiskacsát a porcelánkád széléről. – Itt a kacsa! Hol a kacsa? Eltűnt a kacsa?… Itt a kacsa – mondta játékosan Feri. Eszter a kacsa után nyúlkált, és hangosan nevetett.

– Szóval szerinted egy kövérebb vagy egy soványabb nővel kellene összejönnöm? – kérdezte Rezső.

– Miért, van valakid?

– Csak kérdezem a véleményedet – mondta Rezső.

– Nézd! Szerintem szedjél fel egy normális lányt, és akkor nem kell ilyenekkel foglalkoznod – mondta Feri.

– Lehet, hogy igazad van – mondta Rezső kissé csalódottan.

Feri nemsokára kiszedte a kádból a kislányát, vastag törülközőbe csavarta, és felültette a mosógépre.

– Nem jössz el bulizni valahova? – kérdezte Rezső.

– Ma nincs bébiszitter. És a Gergő is azt mondta, hogy idejön – mondta Feri.

– Akkor csak dumáljunk – mondta Rezső.

– Oké. Menj ki a konyhába. Én is mindjárt megyek – mondta Feri.

Rezső kisétált a konyhába. Körülnézett a helyiségben. Leült a székre. Jó hatással volt rá ez a rendezett tér. Minden csillogott és a helyén volt. Egy ideig maga elé nézett, aztán a pezsgősüvegre meg a gyümölcsöstálra meredt. Közben az jutott az eszébe, hogy az emberiség össztudása mostanában hat- vagy tízévente megkétszereződik.

A tévében hallotta ezt a számot, és nem emlékezett rá pontosan, hogy hat vagy tíz évet mondtak-e. Elég ijesztő belegondolni. Azt már hallotta, hogy a fejlett társadalmakban az emberek intelligenciahányadosa emberöltőnként tíz-tizenöt pontot emelkedik.

Ebből ugyebár az következne, hogy egyre intelligensebbek az emberek. Ez is elég meglepő adat volt Rezső számára, mivel nem igazán érezte, hogy különösebben okosak lennének körülötte az emberek. De hogy a tudás is ilyen gyorsan megkétszereződik? Ez tényleg hihetetlen. Azt is nehéz felfogni, hogy tulajdonképpen mit jelenthet ez, gondolta Rezső. Mondjuk például rám nézve nincs nagy jelentősége, mert körülbelül ugyanolyan hülye vagyok most is, mint tíz évvel ezelőtt. Mi ez, hogy tízévente megkétszereződik az emberiség össztudása? Mit érthetnek ezen? – gondolkodott tovább Rezső a konyhaasztalnál üldögélve.

Vajon milyenek lesznek itt az emberek kétszáz év múlva? Mi fog megváltozni? Nehéz belegondolni, még ha nagyon szisztematikusan tervez és számolgat is az ember. Nehéz biztosat mondani egy távoli korról. Talán jobb lesz kétszáz év múlva. Ennél nem nehezebb jobbnak lennie – gondolta Rezső.

Feri belépett a konyhába. Megállt az asztal előtt, Rezsőre nézett, aztán leült. – Lefektettem az Esztert. Próbáljunk meg egy kicsit csendesen mozogni.

– Oké – mondta Rezső.

– És mire jutottál a jövőddel kapcsolatban? – kérdezte Feri.

– Nem sokra – mondta Rezső.

– Végül is felesleges a jövővel foglalkozni – mondta Feri. – Azt is nehéz felfogni, hogy a jelenben mi történik.

– Aha – mondta Rezső.

– Én ma azon gondolkodtam, hogy szerintem sokkal jobb, ha valakinek van fitymája. Mert amikor behatolsz a nőbe, akkor az is tovább ingerli a makkodat.

– És ezért hamarabb is mész el – mondta Rezső.

– Igen. De szerintem jobb is – mondta Feri.

– Egyesek szerint jobb fityma nélkül. Sok nő azt állítja, hogy hatalmas a különbség.

– Lehet – mondta Feri. – De szerintem így nagyobb az élvezet, mert itt – Feri mutogatni kezdett –, így… olyankor rajta van a bőr, és végig mozog a makkodon.

– Szerintem olyankor nincs rajta a bőr – mondta Rezső –, mert amikor behatolsz, akkor ez az egész felhúzódik egészen hátra.

Feri elgondolkodott. – Lehet, hogy igazad van. De mégis! Kell hogy legyen valami különbség!

– Maszturbálni biztos nem olyan jó, ha nincs fitymája az embernek – mondta Rezső.

– Bizonyára – mondta Feri. – Lehet, hogy ezért találták ki?

– Inkább egészségügyi okokból – mondta Rezső, közben elővette az öngyújtóját, és rágyújtott egy cigarettára.

– Sportolhatnál valamit – mondta Feri.

– Nem szeretek sportolni – mondta Rezső.

– Hát, boldog szülinapot még egyszer – mondta Feri, és felemelte a poharát.

– Köszönöm, nagyon kedves vagy. Szeretek nálad lenni – mondta Rezső. – Szívesen jönnék gyakrabban.

– Gyere, amikor kedved van – mondta Feri.

– Csak túl sokat dolgozol. Alig vagy itthon – mondta Rezső.

– Hát, ez van – mondta Feri.

– Kitaláltam egy történetet – mondta Rezső kicsit felemelkedve a székből.

– És milyen? – kérdezte Feri.

– Egy ötven körüli pasasról szól. Sokat jár a Széchenyi fürdőbe, van felesége is… de a fürdőbe mindig egyedül megy. És titokban lopkodja a nejlonszatyrokat. Van, hogy egy nap négyet is ellop. Otthon komoly fürdősapka- és törülköző- és bilétagyűjteménye van.

– Bilétagyűjteménye?

– Igen. Sok kicsi biléta, amit az öltözőszekrényekhez adnak. Ennek a pasasnak van legalább kétszáz darab ilyen fémbilétája – mondta Rezső.

– Jó fej lehet – mondta Feri, és elmosolyodott. – És mit csinál velük?

Az ajtón közben halk kopogás hallatszott. Valaki lenyomta kilincset, és belépett a lakásba.

– Szia, Gergő – mondta Feri.

– Sziasztok – mondta Gergő. Belépett a konyhába, és megállt a szekrénynek támaszkodva. – Mi ez a pezsgőzés? – kérdezte.

– Születésnapom van – mondta Rezső.

– Gratulálok – mondta Gergő. – Én is iszom egyet az egészségedre.

– Ott van pohár – mondta Rezső.

Gergő kivett a szekrényből egy poharat, és töltött magának. – És mit csináltatok?

– Iszogatunk – mondta Feri. – A Rezső kitalált egy történetet egy fazonról, aki gyűjti a törülközőket meg a bilétákat, és éppen ezt mesélte.

– És mi a sztori? – érdeklődött Gergő.

– Még nem tudom pontosan – mondta Rezső, és felállt az asztaltól. A vécében a fehér csempéket bámulva ismét a jövőről kezdett gondolkodni, majd kezet mosott, és kiment az előszobába. Hallotta, hogy a konyhában valami munkáról és időpontokról beszélgetnek. Bement a nappaliba, leült a kényelmes kanapé közepére, és bekapcsolta a tévét.

Két hatalmas tigris gyalogolt a szavannán. A kép kinyílt egy idő múlva, és innentől hat tigrist lehetett figyelemmel követni. Nemsokára három bivaly jelent meg a képen, kényelmes tempóban ügettek a tisztáson. A tigrisek közül kettő üldözni kezdte őket, majd egy harmadik is bekapcsolódott a vadászatba. Az egyik nagy és a kisebbik bivaly nemsokára kirohant a területről. A tigrisek a másik, náluk vagy ötször nagyobb bivalyt kezdték üldözni. Egy idő múlva az egyik tigris felhagyott a támadással, a másik pedig tízméteres távolságot tartva követte.

A harmadik tigris egyszer csak nekiiramodott, és ráugrott a bivaly hátára. A bivaly rohant, a tigris leesett róla, elterült a földön, de szinte azonnal felkelt, és vágtatni kezdett a sebzett bivaly után.

Néhány másodperc alatt utolérte, megelőzte, ekkor hirtelen megfordult és szemberohant a bivallyal. A bivaly megpróbált kitérni az útból, de a tigris követte, és a fejének ugrott. Belevájta a karmait a bivaly szemébe, közben nagyra nyitotta az állkapcsát, és beleharapott a bivaly fejébe. A bivaly erősnek tűnt, egyre csak rohant tovább. A tigris lecsúszott róla, és a bivaly hasa alá került. A bivaly tehetetlenül húzta magával a tigrist. A tigris háta és feneke közben kisebesedett az éles kavicsoktól, de nem engedte ki fogai közül a bivaly fejét. Néhány perc múlva a bivaly lassulni kezdett, majd megállt.

A tigris továbbra se engedte el a fejét. Közben megérkezett a második tigris, keményen beleharapott a bivaly hátsó combjába, és megpróbálta feldönteni a hatalmas állatot. A harmadik tigris is megjelent. Felugrott a bivaly hátára, és beleharapott a nyakába, de végül lebukfencezett róla. Megérkeztek a többiek is. Hangosan morogtak, amint harapdálni kezdték a még talpon álló bivaly terebélyes hasát. A bivaly nemsokára feldőlt, és elterült a fűben.

Feri és Gergő bejöttek a nappaliba. Gergő hozta a poharakat és a maradék pezsgőt. Leült a dohányzóasztal mellé, háttal a tévének.

– Mi a helyzet? – kérdezte Gergő.

– Iszonyú durva filmet láttam – mondta Rezső.

– Mi volt? – kérdezte Gergő.

– Egy oroszlán megállított egy bivalyt. Teljesen szétszedtek egy hatalmas bivalyt – mondta Rezső falfehér ábrázattal.

– Ilyen az élet – mondta Feri vigyorogva.

– Ilyet még nem láttam. Az egyik oroszlán… vagy lehet, hogy tigris volt? Már nem is emlékszem.

– Szedd össze magad egy kicsit – mondta Feri.

– Teljesen kiborultam tőle – mondta Rezső. – Azt hiszem, oroszlán volt. Szóval az egyik oroszlán iszonyú keményen beleharapott a bivaly fejébe, közben meg teljesen felsebezte a hátát a kavicsokon.

– Az tényleg durva lehetett – mondta Gergő.

– Iszonyú volt – mondta Rezső. – Még élt a bivaly, amikor a hasát kiharapták.

– Úgy az igazi a bivalyhús – mondta Feri mosolyogva. Rezső magához húzta poharát, és belekortyolt a pezsgőbe.

– Nem tudom, mi szükség van a ragadozókra. Mi az istennek vannak ezek a földön? Csak a kegyetlenséget meg a gyilkolást terjesztik. Undorító állatok! – mondta Rezső.

– És milyen szépek – mondta Gergő.

– Hogy dögölnének meg – mondta Rezső.

– Rájuk is szükség van – mondta Feri.

– De én ezt nem akarom elfogadni – mondta Rezső.

– Akkor ne fogadd el – mondta Gergő.

– Vannak dolgok, amiket nem lehet megváltoztatni. Ez például régóta így van, hogy vannak ragadozók. Ez így alakult ki, és így is van rendjén – mondta Feri.

– Egy nagy lószart van ez rendben! Felháborító és ocsmány dolog – mondta Rezső.

– Szerintem baromi szép tud lenni egy oroszlán vagy egy tigris – mondta Feri.

– Borzasztó – mondta Rezső. – Nem akarok belegondolni. Totál rosszul lettem.

– Nem így kell felfogni – mondta Gergő.

– Miért, hogy kell felfogni? Az egyik állat élve szétmarcangolja és felfalja a másikat. Ezt hogy fogjam fel? – kérdezte Rezső.

– Hát… normálisan – mondta Gergő, majd beleivott a poharába. – Miért zavar, hogy az egyik állat megeszi a másikat?

– Mert zavar – mondta Rezső.

– Ez nem válasz – mondta Feri.

– Mi a fenét zavar az téged, hogy az oroszlán megeszi a bivalyt? Miért? A bivaly olyan különös állat? Vagy szerinted a bivaly olyan jó fej? – kérdezte Gergő.

– Nem tudom – mondta Rezső.

– Ugyanolyan állat, mint a többi. A bivalynak is megvan a maga problémája, meg az oroszlánnak is megvan a maga problémája – bölcselkedett Feri.

– És mi következik ebből? – kérdezte Rezső.

– Semmi. Csak azt mondom, nyugodtan megehetik egymást. Attól még semmi sem változik – mondta Feri.

Rezső elővett egy újabb cigarettát, és rágyújtott. – Ezzel nem értek egyet – mondta, amint kifújta a füstöt.

– Ha a világon senki sem támadná meg a bivalyt, akkor szerinted minden rendben lenne? – kérdezte Gergő.

– Lehetséges – mondta Rezső.

– Na jó. Tegyük fel, hogy nem eszi meg senki azt a bivalyt! Tegyük fel, hogy nem támadja meg senki. Leéli szépen az időt, ami kiszabatott neki, aztán megdöglik az erdő szélén, és felzabálják a férgek. Ez megnyugtatóbb? – kérdezte Gergő.

Rezső nem válaszolt.

– Miért pont az oroszlán vagy a tigris ne élhetne? Ez egy nagy hülyeség – mondta Feri.

– Érzem, hogy valami nem stimmel. De nem tudom elmagyarázni. Végül is mindegy – mondta Rezső, majd a körmét kezdte piszkálni.

Feri kitöltötte az összes megmaradt pezsgőt a poharakba.

– Igyunk az oroszlánokra és a bivalyokra! – mondta Gergő.

– És a tigrisekre! – mondta Feri.

– Azt hiszem, hogy a lényeg elsikkadt közben – mondta Rezső.

– Dehogy sikkadt el. Az a lényeg, hogy itt vagyunk! – mondta Gergő.

– Akkor igyunk a lényegre – mondta Rezső.

– Miért, szerintetek van lényeg? – kérdezte Feri. Egy pillanatra csend lett az asztal körül. Aztán felemelték a poharukat, és koccintottak.

Szex a nappaliban

Jakabnak

Nem tudom, ki hogy van vele, de én már úgy öt esztendeje undorodok a feleségemtől.

Elsősorban a perverz lelkialkata, a kétszínűsége és a mérhetetlen uralkodni vágyása bosszant naphosszat, ámbár az ostoba pazarlásából, konok sznobizmusából, számtalan mocskos kalandjából is totál elegem van már! Mégsem gondolkozhatok a váláson. Natasa ugyanis egy rendkívül gazdag ember lánya. Teljesen érdemtelenül, csupán a nagy tekintélyű családja miatt kitüntetett tisztelet jár neki a rokonok és a befolyásos barátok körében. Ha elválnék tőle, akkor bizony rettenetesen rosszul járnék anyagilag. De ez így immár kibírhatatlan! Van, hogy hetekig nem bírok a szemébe nézni, annyira taszít és idegesít a lénye. Ez tovább nehezíti a szétesett és elkorcsosult nagypolgári életünket.

Egyetlen pozitívuma e szétrothadt kapcsolatnak, hogy a feleségem még mindig nagyon vonz szexuálisan. Nem fura? Amikor szembefordul velem és rám néz, akkor többnyire öklendeznem kell tőle, viszont ha hátat fordít, és a seggét látom, akkor szinte azonnal megkívánom, és szenvedélyesen nekiesek. Véleményem szerint a feleségemben van a hiba. Nem a teste hibás, ez sokak szerint első osztályú. Hanem a bensője pudvás szegénykének! Bocsássanak meg, de kimondom: szerintem elkorcsosult a lelke.

Ma délután viszont végre mellém szegődött a szerencse. Azt hiszem, egy életre megleckéztettem őkelmét. Ha ez sem hatott rá, akkor tuti, hogy az ördög lakozik a szívében. Kíváncsi vagyok, hogy mit hoz a jövő. De addig is arra kérem önöket, hallgassák meg ezt a ma délutáni történetünket, aztán tegyék a szívükre a kezüket és őszintén ítélkezzenek felettünk!

Ma délután fél hét körül a nappaliban pihengettünk. A feleségem a kanapén feküdt, és engem bámult, amint a fotelomból figyeltem a Princess Diana halálos autóbalesetével foglalkozó tudósítást. Végig engem fürkészett a dög, láthatóan nem érdekelte a riport. Én pisztáciát eszegettem és a képernyőre meredtem. Egyszer csak három hosszú éleset csengettek. Nem tudtuk, ki lehet a kapuban, mert elromlott a videófigyelő. Bekaptam egy pisztáciát, és nem mozdultam. Natasa felült a kanapén, és rágyújtott egy mentolos cigarettára. Közben hallottuk, ahogy a földszinten végigmegy a szobalány, és kilép a villából, hogy kinyissa a kertkaput.

– Biztos a Molnár lesz – mondta gyűlölt arám.

– Miért éppen ő? Nem jelentkezett be – mondtam. Az volt a tapasztalatom, hogy a belügyminiszter úr mindig telefonál, mielőtt beugrik hozzánk.

– De bejelentkezett – mondta Natasa.

– Bassza meg – csúszott ki ez az ősi kifejezés a súlyos gondoktól kicserepesedett számon. Végül is nem probléma, ha beállít a Gábor, gondolkodtam tovább. Kaja van dögivel. A szakács hétköznap mindig tizenkét személyre készít ebédet. A szobalányok pedig az évek óta használaton kívüli hálószobákban is kétnaponta új ágyneműt húznak fel. Ebből is sejteni, hogy Natasa milyen iszonyatosan sokat pazarol, de én egy ideje már nem törődök vele. Sokkal jobban taszít az ostoba vakmerősége és az elmebetegsége. Hogy mit tartok én kórosnak Natasa pszichéjében?

Először is a száznyolcvan kilométeres sebesség feletti furikázások után epekedő csillapíthatatlan szomját, másodszor pedig a légi közlekedésben tanúsított életveszélyes magatartását. Amikor ő vezeti a sportrepülőt, szinte mindig „betévedünk” a nagyobb utasszállító gépek légifolyosójába. Ilyenkor Natasa teljesen megváltozik. Nevetgél, fütyörészik, közben üldözőbe veszi a British Airways-gépeket, és trágárságokat kiabál nekik. Néha olyan hangokat is hallat, mintha géppuskával lövöldözne! Mint aki nem normális.

Jakab! Bevallom neked őszintén, hogy a nejem egy elkényeztetett ingyenkurva! Az is lehet, hogy egy pesti szexlokálban táncolna, ha az édesapja nem az a furfangos bankigazgató lenne, aki. Voltaképpen mindent az apjának köszönhetünk, a sashegyi villát, mindhárom nyaralónkat, az öröklakásokat és az értékpapírjainkat is.

Kedvenc szobalányunk nemsokára visszatért a házba, és bezárta az ajtót. Én továbbra is a televíziót bámultam, Natasa magához vette a hamutartót, és kényelembe helyezte magát a gesztenyeszínű bőrkanapén.

– Úgy látszik, nem jött senki – mondta.

– Remek – mondtam, majd felkeltem a fotelemből, és elindultam a szoba legtávolabbi végébe, beleültem kedvenc hintaszékembe, és a pislákoló kandalló elszenesedett fahasábjait nézegettem. Natasa közben kinyújtotta vékony fehér karját az állólámpa irányába, és csengetett a szobalányunknak. Edit nemsokára megjelent a nappali ajtajában.

– Nem jött senki, asszonyom – mondta Edit tisztelettudó hangon.

– Akkor ki csöngetett? – érdeklődött a nejem.

– Nem láttam. Csak egy árnyat. Elszaladt az úszómedence irányába.

– Bejött valaki a kertbe?

– Nem tudom – mondta a szobalány. – De az nem ember volt – tette hozzá egy kicsit félénkebben.

– Akkor mi volt, Editke? – kérdeztem.

– Nem tudom. Olyan majomforma – mondta végül.

– Szedd össze magad, Editkém – mondta Natasa egy bólintással lezárván a töredékes beszélgetést.

– Asszonyom! Mi legyen azzal a rengeteg párizsi kotlettel? – kérdezte a szobalány a küszöbön visszafordulva.

– Tartsd melegen tízig, és utána dobjátok ki! – fogalmazta meg Natasa a szokásos esti teendőt. Edit kiment. Hallottuk, ahogy lecsoszogott a lépcsőn, majd bezárkózott a földszinti szobájába.

– Nem izgatsz fel, Frédi? – kérdezte váratlanul a feleségem, majd megdobott három szem pisztáciával. Kettővel eltalált.

Néhány pillanatig az államat vakargatva töprengtem a kérésén. Tegnap ugyanis az Euro-hostess barátnőmmel találkoztam a körúti Béke Szállodában. Végül arra jutottam, hogy valószínűleg már újra összegyűlt bennem az a 400 millió spermium, mely elegendő egy kora esti bevetéshez. Megvakartam a szemöldökömet, és hátradőltem a hintaszékben.

– Mutasd a segged, szívecském! – mondtam.

Natasa elnyomta cigarettáját, és kuncogni kezdett. Feltérdelt a kanapén, és a piros miniszoknyájában és nekem hátat fordítva kéjesen táncolni kezdett. Nem is tánc volt ez, inkább egy erotikus szuka csípőjének hívogatóan repetitív mozdulatsora. Farkam egyre dinamikusabban merevedésbe kezdett. Szinte éreztem, ahogy a péniszem egyre kutatja, végül már meglepően kicsinynek találja a pamut alsógatyám határait.

Végignyúltam a hintaszékben, és Natasa apró csipkebugyiba bújtatott fenékvájatát figyeltem. A csinos vájat ide-oda mozgott, diadalittasan hajladozott a vajszínű alsórész mögött.

Tekintetem egy pillanatra az ólomkristály csillár apró színes fényein és tükröződésein állapodott meg, de a bal szemem sarkából nyomon követtem, amint Natasa letolja márvány combjain a pillekönnyű ruhadarabot. Ebben a pillanatban halkan kinyílott mellettem a dupla ablak.

Egy hozzávetőleg másfél méteres majom mászott be a nappalinkba. Natasa továbbra is riszálta a csípőjét, és nem vett észre semmit. A majom becsukta maga mögött az ablakot. Háttal állt nekem, még nem vett észre. Valószínűleg csimpánz lehetett. Alaposan megtekintettem a szőrös lábait, a bumfordi derekát és a kocka formájú seggét. Az egész állat olyan komikus volt, ahogy bejött és óvatosan becsukta maga mögött az ablakot, hogy azonnal nevethetnékem támadt.

Az állat szembefordult velem. Elképesztően hasonlított két könyvkiadó ismerősömre, aztán láttam, hogy mégsem ők azok. A csimpánz végigmért, majd az első mancsával a fejéhez kapott, mintha megijedt volna. Egy ideig remegett, de nem futott el. Végül leengedte rendkívül szőrös karját, és rám mosolygott. Visszamosolyogtam rá, bár az is lehet, hogy halkan nevetgéltem is. A mosoly a közeledés legelső külügyminisztere.

Ezt az emberszabású főemlősök is megértik, sőt náluk még nem a palástolt érdektelenséget, a leplezett gyűlöletet vagy a titkolt közönyt jelenti ez a szájtartás. Egyszerűen csak a jó szándék, a kíváncsiság és a szeretet megnyilvánulásának szimbóluma volt köztünk ez a mosoly. Natasa a dohányzóasztalra dobta a bugyiját, és szerencsére nem fordult felénk.

– Milyen? – mondta meztelenül a kanapén.

– Jó – mondtam.

– Akkor gyere – mondta, és gyorsabban riszálta a csípőjét. Rózsaszín szeméremajkai felém fordultak, és láthatóvá váltak, mikor a fenekét finoman feltolta a magasba, és rövid időkre pucsított egyet. A csimpánz lassan hátrálni kezdett a dohányzóasztal felé. Álljt intettem neki. Nagy meglepetésemre azonnal megállt. Arra gondoltam, ez vagy véletlen, vagy pedig egy betanított állattal találkoztam, aki képes alkalmazkodni a nappaliban elvárt viselkedés alapvető követelményeihez, s aki egyben alá is rendeli magát a tekintélyemnek.

Az állat tétován megfordult, és a feleségem seggét kezdte bámulni. Az volt az érzésem, hogy elragadtatva gyönyörködik Natasa ritmusosan feltárulkozó nemi szervében. Később oldalt fordult a kanapénak, és jobb lábát kinyújtotta, mintha a levegőbe rúgott volna. Az egyik lábujja a hifitorony „power” gombját találta el. A CD-lejátszó automatikusan bekapcsolt, és az örökifjú George Michael kezdett énekelni.

– Ez az, Winnetou! – mondta a feleségem fejhangon nyivákolva. Rendszeres szokása, hogy mindenféle becenevekkel illet engem. Nem nagyon gondolkozik ezeken a neveken. Mindig azt mondja, ami az eszébe jut. Sokszor Frédinek, Bélusnak vagy Kálmánkának szólít. Azt hiszi a ringyó, hogy ezzel megaláz engem. És persze mindig jól szórakozik a barátnőivel az általa fabrikált neveimen.

– Holnap Rómában vacsorázunk – mondta. – Pali mit szól ehhez? – kérdezte.

– Milyen Pali?

– Te vagy az – mondta a nejem vihogva.

– Én már nagyon unom Rómát – mondtam.

– Nem baj – mondta. – Átnézünk Monacóba is.

– Nem megyek sehova ezen a héten – mondtam.

– Hát jó. Rendben van. Akkor elhívom a Kákossyt – suttogta Natasa. Bordóra lakkozott ovális körmei lassan körbesimogatták a kissé már megduzzadt, élénk színű nemi szervét.

A Kákossyt? – gondoltam. Most ezek kúrnak is a Kákossyval, vagy ez a ribanc csak idegesíteni akar engem? – gondoltam át a helyzetet, de nem jöttem rá azonnal a megfejtésre, majd egyre inkább a vadabbik feltételezés terjedt szét az elmémben. Megint nevetségessé akar tenni! Bosszantott, hogy most ziccere van. Bárhogy reagálok, nevetséges leszek. Nem beszéltem, s közben arra jutottam, hogy elfojtom a féltékenységemet. Viszont ha netalántán elviszi holnap a Kákossyt egy római vacsorára, akkor kénytelen leszek csatlakozni hozzájuk.

– Persze azért szeretem is Rómát – mondtam.

– Kösz szépen – mondta a nejem.

– Kifejezetten bírom Rómát. A Kákossy pedig egy abszolút izé… jó fej színész és nagyon tehetséges. Én egyedül csak azt nem bírom, drágám, amikor a vodka-martinik után akarsz repülőgépet vezetni. Sokszor rettegek melletted, szívem. Mindig arra gondolok, hogy egyszer jól pofán csap minket egy Boeing, és tönkreteszi a nyolcszázezer forintos fogsoromat.

– Ugyan már – szólt nejem a meztelen fenekét nekem és hívatlan majom vendégünknek mutogatva. – Tizenöt éve repülök. Nem szoktam hibákat véteni.

– Egy is elég – mondtam.

– Hagyjuk ezt – mondta Natasa. Bal karjával a bugyiját keresgélte a dohányzóasztalon. A csimpánz ekkor megindult. Natasához lépett. Felugrott a kanapéra, és erősen magához ragadta a nejem varázslatos fenekét. Natasa még nem szólt, csak nevetett, és tovább mozgatta a csípőjét. Az állat most lehajolt, és megnyalta a feleségem combjának belsejét. Tovább csúsztatta a fejecskéjét és a nyelvét, majd mohón belenyalt nejem nemi szervébe.

– Kálmánka. Ne ilyen erősen! – mondta Natasa nevetgélve.

A csimpánz közben egyre csak nyalta a feleségem legintimebb testrészét. Feltartóztathatatlanul röhögnöm kellett, de azt éreztem, ha felnevetek, akkor megzavarom őket, és ebből esetleg nagy baj lesz. Kiszaladt belőlem egy éles kacaj, majd hirtelen befogtam a számat, és elhallgattam.

– Min nevetsz? – kérdezte kéjes hangon a törvényes feleségem. Látszott, hogy nagyon élvezi az előjátékot.

– Rajtad, szívecském – mondtam, és halkan hahotázni kezdtem.

– Akkor rakd be, és simulj hozzám! – mondta Natasa.

– Ne parancsolgass! – mondtam rémülten.

– De parancsolgatok. Rakd be, és simulj hozzám! – követelte Natasa.

– Én édes, pici, egyetlen galambocskám, most nem tehetek érted semmit! – mondtam.

Ezek voltak az utolsó szavaim a nappaliban. A csimpánz ezután az egyik mancsával megragadta a hosszú és vörös hímvesszőjét, másik mancsával magához rántotta Natasa derekát, és behatolt a nőmbe. Egyre nagyobb lendülettel döfködött!

Tisztára úgy kúrt, mint aki egész nap német pornófilmet nézett. George Michael közben a szerelemről és a hűségről énekelt egy fülbemászó számot. Hánynom kellett. Felkeltem a kedvenc hintaszékemből, és elindultam a szobámba.

Feleségem épp ekkor élvezett el. A csimpánznak szerintem még kábé két perce lehetett hátra.

Felkavarodott a gyomrom. Nem bírtam tovább nézni ezt a szokatlan aktust. Elszállt a jókedvem. Csalódott és szomorú lettem. Remekül átvertem a feleségemet, de most nem volt kedvem kacagni.

Arra gondoltam, hogy a nejem mindig is összekevert engem valakivel.

Engem! A határozottan jóképű, vastag farkú kreatív igazgatót! Összekevert egy közönséges őserdei csimpánzzal! Micsoda szégyen! Milyen megalázó és undorító félreértés!

Még szerencse, hogy a felső szinten is vannak fürdőszobák, így nyugodtan kihányhatom magam, míg ezek befejezik az aktust. Aztán, ha jobban leszek, felhozatom a konyhából mind a tizenkét adag párizsi kotlettet, és jól megetetem ezt a rohadt majmot! Zabálja csak halálra magát a szemétláda! Zabáljon csak!

Köszönöm Nagy Ágnes, Vajda Róza, Rupp Anikó, Mund Erika, Orosz Csilla, Kopper Judit, Cser Brigitta, Reich Péter, Faur Márta, Keresztury Tibor, Konrád Miklós, Pohárnok Gergely, Hecker Péter, Bódis Enikő, Kuczogi Szilvia, Németh Gábor, Garaczi László, Odorics Ferenc, Mészáros Sándor, Szilasi László, Bencze Ottó, Vince András, Unoka Zsolt, Balázs Judit, Vajdai Vilmos, dr. Bodrogi Andrea, Barcza Katalin, Farkas Zsolt, Kertész Imre, Babarczy Eszter, Süvecz Emese, Vikár György, Konrád György, Mező Ferenc, Déri Miklós, Csejdy András, Szőnyei Tamás, Zeke Gyula, Dérczy Péter, Berta Ádám, Hazai Éva, Hazai György, Béres Zsuzsa, Schnee Beatriz, Barsi Orsolya, Cserna Szabó András, Poós Zoltán és Peer Krisztián remek ötleteit és szívélyes segítségét.

Tartalom

Vigyázz, Pötyi

Keserű szerelem

A bivaly, a tigris és az oroszlán

Szex a nappaliban

Ricsi bácsi a Kanári-szigeteken

Egy vérrög története

Menyus választása

Rezső kérdése

Emberrablás a Dob utcában

Reggeli Cruzban

A dorogi vadászat

A mosoly felosztása

A logika felosztása

Az élet felosztása

Irma néni leejti a kukoricakonzervet

Karcsi bácsi leejti a kolbászt

Kati néni leejti a habszifont

Az ötlet

A problémagyáros látogatása

A széles hátú férfi esete

Zebrák és éttermek

Stílus

Még mindig nincs semmi?

A villogó gyalogos

Pintyek mozi előtt

Gondolatok

A rózsaszín por

Dávid a vonaton

A szar

A lélek feszültsége

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.

www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Dávid Anna
Kézirat-előkészítő Tomka Eszter
Korrektor Balogh Emerencia
Szakmai konzultáns Berta Ádám
Művészeti vezető Pintér József
Műszaki vezető Takács Klári

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft., 2021
www.ekonyv.hu
Elektronikus könyv Nagy Lajos

ISBN 978 963 14 4141 3

Felhasznált betűtípus:
Noto Serif – SIL Open Font Licence