Clare Connelly

Csipkerózsika Velencében

Carol Marinelli

Adósod vagyok

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Enterprises ULC-vel létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved including the right of reproduction in whole or in part in any form. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Enterprises ULC. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Harlequin Books S. A., 2021 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A ROMANA 781. eredeti címe: Cinderella’s Night in Venice

(Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Magyarra fordította: Várnai Péter

© Carol Marinelli, 2009 – Vinton Kiadó Kft., 2024

A Romana 782. eredeti címe: Bedded for Pleasure, Purchased for Pregnancy

(Harlequin Mills & Boon, Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2011)

Magyarra fordította: Patakiné Kovács Veronika

Nyomtatásban megjelent: a ROMANA 781-782. számában, 2024

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-789-9

- Kép: Shutterstock

A Romana a Vinton Kiadó Kft. időszaki kiadványa.

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2024

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Clare Connelly

Csipkerózsika Velencében

1. FEJEZET

– Jóságos ég! – A kávéfolt egyre nagyobb lett, és Bea bájos arcára rémület ült ki. – Nagyon sajnálom, uram, nem vettem észre.

A férfi, akinek izmos teste, széles válla és markáns arca egy harcos megjelenését kölcsönözte neki, előbb meglepetten meredt Beára, aztán viszont már bosszúsan.

– Nyilván nem.

– Engedje meg… – Bea kétségbeesetten körbenézett valami után, amivel felitathatná a foltot a férfi ingéről. – Egy perce főztem a kávét, még nagyon forró lehet. Megégette a bőrét?

– Túlélem.

Bea kényszeredetten elmosolyodott, miközben körbenézett az irodában, de már senki sem volt bent, mert hat óra is elmúlt.

– Egy pillanat! – mondta.

A szomszéd asztalon fekvő dobozból papír zsebkendőt húzott ki. Hevesen dörzsölni kezdte vele az inget, de kétségbeesetten állapította meg, hogy csak rontott rajta. Most már fehér papírfoszlányok is tapadtak a láthatóan drága ruhadarabra.

A férfi megfogta Bea csuklóját, őt pedig egyszeriben szokatlan melegség öntötte el, ezért jobban megnézte az idegen arcát. Az egy méter nyolcvan centis magasságával ugyanis a legtöbb férfinak egyenesen a szemébe tudott nézni. Ez a pasi azonban magasabb volt nála, úgy becsülte, száznyolcvanöt centi biztosan megvan.

Valahogy ismerősnek találta, bár abban biztos volt, hogy korábban még soha nem látta. Akkor emlékezne rá. Az arcvonásai élesek és kemények, mint a teste, szögletes állát sötét borosta borítja. A járomcsontja kiálló, szépen ívelt száját mindkét oldalon ráncok keretezik. Szürke szeme és sűrű, sötét szemöldöke az egyébként is jóvágású férfit kifejezetten lenyűgözővé tette.

Beának elállt a lélegzete, és elhúzta a kezét, mint mindig, amikor valaki túl közel került hozzá. A tekintetében egyszerre volt bocsánatkérés és elutasítás.

– A London Connection természetesen állja a tisztíttatás költségét – mondta az idegen tekintetétől elpirulva.

A férfi legyintett. Bea nagyot nyelt, és hátrált egy lépést.

– Valóban nem vettem észre, uram.

Na ne viccelj! – teremtette le magát gondolatban. Azt hitte, már rég felhagyott azzal a gyerekes szokással, hogy az idegességét locsogással palástolja.

– Hol van Clare?

– Clare? – kérdezett vissza Bea, és megnézte az óráját.

Lehet, hogy van valami a férfi és az ő barátnője, a London Connection alapítója között, aki híres arról, hogy nem érdeklik a férfiak? Claire semmit sem mondott erről, de ez magyarázat lenne arra, hogy az utóbbi időben megváltozott.

– Clare Roberts. Úgy tűnik, maga itt dolgozik, úgyhogy már hallott róla, nem?

A férfi hangja leereszkedő volt. Bea kísértést érzett rá, hogy közölje, nemcsak hallott Clare-ről, hanem vele és Amy Millerrel együtt ért el szinte mindent az életben. Ők hárman a legjobb barátnők voltak.

– Találkozót beszéltünk meg, és én nem szeretem vesztegetni az időmet.

– Ó! – Bea elhúzta a száját, bár ez az amatőr viselkedés nem vallott rá. – Clare nincs itt.

– Az nem lehet! – A férfi ingerülten kifújta a levegőt. – Kérem, hozza ide.

– Hozzam ide? – kérdezett vissza Bea megint, és kezdte papagájnak érezni magát.

– Tudja, körbejár az irodában, amíg meg nem találja.

A férfi angolsága tökéletes volt, mégis lassan beszélt, mintha Bea egyébként nem értené meg. Az érzéki akcentusától a lánynak felgyorsult a szívverése. Az alkalmatlanság ismerős érzése fogta el, és mint ilyenkor mindig, összeszorult a gyomra. Hogy leplezze, mosolyt varázsolt az arcára.

– Clare-nek közbejött egy fontos ügy – mondta, bár kissé nyugtalanította barátnője távolmaradása. – Segíthetek valamiben önnek, Mr…

A férfi összevonta a szemöldökét, és minden porcikájából türelmetlenség áradt.

– Csakis félreértés történhetett. A találkozót már több hete megbeszéltük. Csak ezért repültem ide.

Bea szeme elkerekedett. Ha ez igaz, akkor roppant kínos hiba történt. A tenyerébe vájta a körmét, hogy megőrizze az önuralmát.

– Ahogy már említettem, Clare-nek bizonyára sürgős ügy jött közbe, különben itt lenne – mondta barátnője irodájára mutatva, amelyben sötét volt. – Adjon egy percet, és megpróbálom elérni, vagy megnézem a naptárában, hogy…

– Ez teljességgel elfogadhatatlan! – közölte a férfi mogorván. A haragja felkészületlenül érte Beát. Mérgében az idegennek még erősebb és vonzóbb lett az akcentusa. – Nekem nincs időm arra, hogy bocsánatkéréseket hallgassak titkárnőktől, irodai alkalmazottaktól, vagy bármi legyen is maga. Clare régóta működik együtt velem, de ez…

Ő még csak néhány hónapja dolgozott a London Connectionnél, de tudta, hogy barátnőjének nagyon sokat jelent a cég. És neki is! Bárki is ez a fickó, nem akarta, hogy ő legyen az oka egy ügyfél elégedetlenségének.

– …roppant kiábrándító – fejezte be a férfi mondatát.

Bea viszonylag új volt a cégnél, de akkor is a jogi osztály vezetője volt, és ezért az állásért egy rangos londoni cégnél betöltött vezető pozícióját hagyta ott. Nem szokott hozzá, hogy úgy bánjanak vele, mint egy kapcaronggyal. Egyenesen a férfi tiszta, acélszürke szemébe nézett, és nem tudta, látott-e már valaha is ilyen szemet. De nyugalmat kényszerített magára, mielőtt újra megszólalt.

– Az nem segít magán, ha rajtam tölti ki a mérgét, igaz?

Ez talált. A férfi szeme elkerekedett.

– Nem hagyom, hogy…

– Megértem a csalódottságát – szólt közbe Bea –, és sajnálom, hogy csak ezért repült ide… – Félbehagyta a mondatot, és várta, hogy a férfi elárulja, honnan jött, ő azonban hallgatott. – Szóval hogy emiatt utazott Londonba – folytatta végül, aztán megfordult, és Clare irodájához indult. – Azt mondta, már régóta együttműködik Clare-rel. Akkor tudnia kell, hogy ez egyáltalán nem jellemző rá. Remélem, meg tudja bocsátani nekünk ezt a szokatlan hibát.

– Szokatlan vagy sem, én nem bocsátom meg a hibákat.

Bea hátán a hideg futkosott. Nem kételkedett abban, hogy a férfi komolyan beszél. Az első pillanattól fogva volt benne valami kérlelhetetlen. Bea kezdetben azt hitte, hogy olasz akcentusa van, de minél többet hallotta beszélni, annál biztos lett benne, hogy Görögországból jött, az ő egyik kedvenc országából. Egyetemista korában ott töltött egy nyarat, és beleszeretett az időjárásba, a tengerbe és a görög történelembe. A névtelenséget különösen élvezte. Külföldön Beatrice Jonesban senki sem ismerte fel a rocklegenda Ronnie Jones és a szupermodell Alice Jones lányát.

– Akkor csak remélhetem, hogy most kivételt tesz. – Bea bekapcsolta Clare számítógépét, és gyorsan beírta a jelszót. – Kérem, foglaljon helyet – mondta udvariasan.

A férfi szótlanul meredt rá, és ő egyre rosszabbul érezte magát a látogató fölényességétől. Ha Clare valóban hibát követett el, az természetesen nem szerencsés, de nem is a világvége.

– Clare talán hagyott üzenetet – dünnyögte Bea.

– Szabad ezt magának? Clare biztosan nem szeretné, hogy boldog-boldogtalan hozzáférjen az adataihoz. Bizalmas információkról van szó, pénzügyeket is beleértve. Maga valójában milyen munkakört tölt be a cégnél? – kérdezte a férfi gyanakvóan.

Bea, mielőtt válaszolt volna, rákattintott Clare naptárára, és nem akart hinni a szemének. A képernyőn ott állt a férfi neve: Ares Lykaios. Az egyik legfontosabb ügyfél! Nemzetközi nagyvállalkozó és multimilliárdos. Mindenben benne van a keze: szállítmányozásban és logisztikában ugyanúgy, mint légitársaságokban, a textiliparban és a távközlésben, de kaszinókban és szállodákban is. A karrierje során kiérdemelte az „aranycsináló” nevet, mert a sajtó szerint minden, amihez nyúlt, arannyá változott.

Emellett korábban Clare és Amy is bizalmasan figyelmeztette Beát, hogy legyen óvatos Ares Lykaiosszal.

– Intelligens, igényes, gátlástalan és kőgazdag. Nem rossz ember, de csúcsteljesítményt vár el, és ki nem állhatja a butaságot.

– Ha valaha is kereszteznék egymást az útjaitok, bár ez nem túl valószínű, akkor adj bele mindent. Nem engedhetjük meg magunknak, hogy elveszítsük.

A barátnői szavaira emlékezve Beára megint rémület tört rá. Nagyot nyelt, és a tekintete a foltos ingre siklott.

– Mr. Lykaios… – A hangja elcsuklott, de gyorsan összeszedte magát, és lopva a szoknyájába törölte izzadt tenyerét. – Beatrice Jones vagyok, én vezetem a jogi osztályt. Kérem, bocsássa meg…

– Elég a bocsánatkérésből! – Az acélszürke szempár valósággal keresztülfúrta Beát. – Nincs hozzá hangulatom.

– Engedje meg, hogy hozassak önnek valamit enni vagy inni, amíg megismerkedem az anyagával. Nincs annyi tapasztalatom, mint Clare-nek és Amynek, de biztos vagyok benne, hogy…

– Halvány késztetést sem érzek arra, hogy bármit is intézzen nekem valaki, aki a saját bevallása szerint nem ismeri eléggé az ügyeimet.

Beának leesett az álla.

– Mr. Lykaios – kezdte haragtól kissé reszketeg hangon –, kérem, ne értsen félre. Ha Clare most nincs is itt, azért a munkáját nagyon komolyan veszi. Ahogyan Amy is. Biztosíthatom, hogy jó kezekben van.

– Igazán? Mert nem úgy tűnik.

Amióta Bea az eszét tudta, Amy és Clare folyton azon győzködte, hogy álljon ki jobban magáért. Mondja el a szüleinek, mit érez, beszéljen a gyerekkori fájdalmairól. Szálljon szembe a kollégáival, ha megint minden munkát az ő íróasztalára pakolnak. A legjobb barátnői arra bátorították, hogy adjon hangot a véleményének. Ő azonban mindig csak mosolyogva bólintott, mert tudta, hogy mindketten jót akarnak neki. Az viszont, hogy a tanácsukat tettekre váltsa, nem nagyon ment neki.

Most egyszeriben mégis düh fogta el, és félt, hogy az előtte álló férfin fogja kitölteni. Clare és Amy nélkül az irodában már egyébként is fárasztó volt a napja. Megropogtatta a hátát, és újra a vendégszékre mutatott.

– Kérem, foglaljon helyet. Mit tehetek önért?

– Ha a PR-menedzserem itt lenne, most egy hétmillió dolláros brazíliai és mexikói üzlet indítását beszélném meg vele. Maga alkalmasnak érzi magát arra, Miss…

– Jones.

A hangulat feszült volt közöttük, Bea mégis megkönnyebbült, amiért a neve láthatóan semmit sem mondott a férfinak.

– Szóval, Miss Jones?

– Kérem, szólítson Beának.

Ez talán megtöri a jeget, amíg még van remény a kellemetlenség elsimítására.

Bea…

Ares azon gondolkodott, miért nem használja ez a nő a teljes nevét. Valójában tökéletesen tisztában volt azzal, hogy szemét módon viselkedett. Ez a Bea viszont okosan felhívta valamire a figyelmét. Úgy három hónappal azután, hogy Clare Roberts megalapította az ügynökségét, ő eljött hozzá, és úgy döntött, támogatja a feltörekvő vállalkozást. A döntését soha nem bánta meg. Claire egyre erősebbnek tűnt, és ő csodálta a munkáját. Nem kellene ezért most könyörületesebbnek lennie?

De igen, kétségtelenül, csakhogy ő most nincs könyörületes hangulatban.

Az ingzsebében rezegni kezdett a mobiltelefonja, és előhúzta.

– Lykaios – vakkantotta bele, miután fogadta a hívást.

– Casandra vagyok.

Aresnek azonnal rossz előérzete támadt, és lehunyta a szemét. Az, hogy már megint hívja a bébiszitter, akit az unokahúga mellé vett fel, nem jó jel. Legutóbb már fel akart mondani, mert nem bír a gyerekkel. Pedig Danica még csak öt hónapos! Annyira nem lehet nehéz vele.

– Igen?

– Én mindent megpróbáltam, de ez a gyerek lehetetlenül viselkedik.

Ares hátrahajtotta a fejét, és a mennyezetre szegezte a szemét.

– Gyermekgondozó vagyok, nem varázsló – hallotta a telefonból.

– Vicces. Az önéletrajza és a referenciái nagyon jók voltak.

– Így van, de többnyire nem kisgyerekekkel dolgozom, és végképp nem olyanokkal, mint Danica. Hozzá…

– Bármiről is van szó, megkapja. Szükségem van magára. – Aresnek olyan érzése volt, hogy kicsúszik a talaj a lába alól. Kihúzta magát, és a szemközti falra meredt. – Megduplázom a fizetését, Casandra, csak tegye a dolgát!

Mielőtt a nő válaszolhatott volna, Ares bontotta a vonalat. Bízott benne, az ajánlata túlságosan csábító ahhoz, hogy visszautasítsák. Tudta, hogy ez a Bea semmiről sem tehet, neki viszont mélyponton volt a hangulata, amikor újra feléje fordult.

– Szóval Claire-nek olyan kevéssé fontos az én projektem, hogy felszívódott, és éppen magának kellene segítenie nekem? – kérdezte, és majdnem megbánta a szavait.

Ő nem szokott így viselkedni. A nő tekintete mélyén lobogó tűz lenyűgözte. Közelebb ment, és annak a széknek a karfájára tenyerelt, amelyet Clare beosztottja felkínált neki.

–  Nem tudom, mire akar kilyukadni – dünnyögte Bea.

A művelt angol kiejtését Ares bosszantóbbnak találta, mint valaha.

– Nem tudja? – kérdezte gúnyosan mosolyogva.

Valójában nem volt kedve mosolyogni. Folyamatosan frusztrált volt, amióta az öccse végre bevonult az elvonókúrára, a kislányát pedig leadta nála, akire senkit sem kellett volna rábízni, nemhogy egy kisgyereket. Egész életében másokkal törődött, hogy végül aztán mégis mindenkit cserben hagyjon. Az édesanyját. Az öccsét. Most pedig az unokahúgát is. Miért nem veszi észre senki, hogy ő magányos farkas, és senkitől sem akar függeni?!

– Mr. Lykaios, el tudom képzelni, hogyan érzi magát, miután csakis a mai találkozó miatt utazott Londonba. Holnap is itt lesz még?

– Nem úgy terveztem.

Aresnek hetek óta semmi sem okozott olyan örömet, mint ennek a nőnek a provokálása. Megnyugtatóan hatott rá, hogy kicsalogathatja a csigaházából, bár ez ostobaság volt tőle.

– Ha kész volna arra – szólalt meg végül Bea –, hogy változtasson a tervén, ma este megismerkedhetnék a kampányterv részleteivel, és holnap reggel újra találkozhatnánk.

– Garantálhatja nekem ugyanazt a teljesítményt és szakértelmet, mint Clare?

– Nos, mivel én jogász vagyok, a szerződéskötésekhez jobban értek, mint a reklámtevékenységhez. Ezért nem ígérhetek magának ugyanolyan szakértelmet, de azt igen, hogy holnapra tájékozott leszek.

Az íróasztal fölött egymásra néztek.

– Megfontolom.

Bea összeráncolta a homlokát.

– Ez mit jelent?

– Azt jelenti, attól függ, hogy érzem majd magam holnap. Végezze el a házi feladatát, Miss Johns! Ha eljövök, legyen felkészült!

Bea nem merte felhívni a férfi figyelmét arra, hogy a családneve Jones. Csak nézte, hogy Ares Lykaios hosszú, ruganyos léptekkel kivonul az irodából. Aztán kétkedve a számítógépre meredt. Ő nem marketinges, ám ha nem akarják elveszíteni a cég legjobb ügyfelét, helyre kell hoznia ezt a baklövést.

Hosszú lesz az éjszakája, de ebben nem volt semmi új. Ezért a cégért bármit megtenne. Azt is, hogy újra találkozzon ezzel a beképzelt majommal.

A függőség rettenetes dolog. Ares öccse az élete nagy részében ezzel küzdött, akárcsak az anyjuk. Arest viszont soha nem kísértette meg az a démon. Ezért is tölthetett magának éjfél előtt egy pohár whiskyt. Az öccsével, Matthaiosszal ellentétben soha nem vitte túlzásba az ivást, és drogokkal sem élt. Az önkontroll létfontosságú volt számára, ezért igyekezett mindig megőrizni.

Talán ezért hagyta cserben az öccsét. Ha ugyanolyan életmódot folytatott volna, mint ő, talán közelebb álltak volna egymáshoz, és jobban a segítségére lehetett volna. Akkor talán korábban felismerte volna a jeleket, amelyek végül Matthaios bukásához vezettek, miután Ingrid belehalt a szülésbe. Imádott felesége elvesztése és a felelősség egy újszülöttért nyilván túl sok volt egy olyan embernek, akinek az életére a kábítószerfüggőség nyomta rá a bélyegét.

Ares erősebben megmarkolta a whiskyspoharát, és a tekintete bejárta London legendás látképét. A panoráma csekély vigaszt nyújtott neki. Sokkal jobban kedvelte azt a kilátást, amelyet Porto Heliben kínált neki a háza. Most mégis olyan érzése volt, hogy sehol máshol nem lenne szívesebben, mint a brit fővárosban.

Azért lehet ez, mert az otthona az utolsó hely, ahol most lenni akar? Egy fedél alatt egy elkényeztetett, ordító csecsemővel és egy dadával, aki közel jár ahhoz, hogy felmondjon? Porto Heli ezért egy időre elvesztette számára a vonzerejét. Valahányszor Danica szemébe nézett, elszorult a torka.

A kicsi jobbat érdemelne nála. Ahogyan Matthaios is jobban érdemelt volna annál, hogy ő nevelje fel. Ráadásul arra sem volt alkalmas, hogy megmentse az édesanyját. A történet folyton megismétlődött, úgyhogy tudta, nem nőhet fel a feladathoz. Matt-tel annak idején pénz és ennivaló nélkül maradtak magukra. Ő minden tőle telhetőt megtett, de együtt kell élnie azzal, hogy nem volt elég.

Danicánál másként lesz. Amíg csak kell, fizeti a dadáját és minden mást.

Casandra, a dada azonban már bő egy hete felmondással fenyegetőzik. Tisztességből viszont maradnia kell, amíg Ares haza nem tér Görögországba. Talán addig hozzászokik Danicához.

Ez persze nagyjából annyira volt valószínű, mint az, hogy húsvét és pünkösd egy napra essen.

Ares ledöntötte az utolsó korty whiskyt. Az, ami ma este történt, végképp betett neki. Clare Robertsonnal a London Connectiontől évente néhányszor találkozott csak személyesen, de rendszeresen tartotta vele a kapcsolatot. A nő hitetetlenül jó szervező volt, és neki ma pontosan ilyen emberre lett volna szüksége. Nagyon szerette volna megállapítani, hogy legalább egyvalami rendben megy az életében.

De aztán Beát találta az ügynökségen. A neve már kevésbé zavarta, mint eleinte. Amikor felidézte magában a beszélgetésüket, enyhe bűntudat fogta el. Az elégedetlenségét az első emberen töltötte ki, akit felelőssé tehetett érte. Beán vezette le a feszültségét, és ez megbocsáthatatlan.

Jóvá fogja tenni, határozta el, mielőtt elaludt. Holnap új nap lesz, és talán minden sokkal könnyebbnek tűnik majd.

– Mr. Lykaios, foglaljon helyet!

Bea reménye, hogy az arrogáns milliárdos mára esetleg veszített a vonzerejéből, azonnal szertefoszlott, amikor a férfi kicsivel tizenkét óra előtt belépett az irodájába. Csodásan festett a sötétszürke öltönyében és a hófehér ingében, amelynek kigombolva hagyta a nyakát. A látványra Bea teste azonnal válaszolt. Kiszáradt a szája és remegett a gyomra, de ezt az idegességre fogta.

A tegnap esti katasztrofális találkozás után azzal a töltötte az éjszakát, hogy elolvasott mindent a férfiról meg a cégéről, és megismerte az új reklámkampány részleteit. Ez komoly teljesítmény volt tőle. Ares Lykaios valóságos energiabomba az üzleti életben, és az egész világon vannak részesedései különböző cégekben. A London Connection ez idő szerint tíz projektjét menedzseli, és alkalmi marketingmunkákat is végez számára. A cégüknél négyen foglalkoznak teljes munkaidőben csak vele, a munkájukat Clare koordinálja, mivel Ares Lykaios a nyilvántartás szerint csak egy kapcsolattartót akart, nem pedig több emberrel együttműködni.

Bea az első kihívást már teljesítette azzal, hogy elérte, a férfi újra eljöjjön az irodába. Akárcsak előző este, a tekintete összefonódott az övével, és neki ettől liftezni kezdett a gyomra.

– Miss Jones! – biccentett Ares Lykaios üdvözlésül, és Bea gyomrában most pillangók kezdtek repdesni.

A férfi kezet nyújtott neki, és ő automatikusan megszorította. Amikor egymáshoz értek az ujjaik, a testében mintha elektromos szikrák pattogtak volna, és felforrósodott az arc. Félrefordult, de ez sem enyhítette a hatást, amelyet a férfi tett rá.

A férfiakkal eddig csak kevés tapasztalatot szerzett. Mindig is örült, hogy kifejezetten átlagos jelenség, és nem vonja magára a figyelmüket. Ez egyébként nem volt teljesen igaz, mert sokszor akartak randizni vele. Ő azonban már a gondolattól is hideglelést kapott, és kitért a meghívások elől.

Elég ebből! – figyelmeztette magát Bea gondolatban. Ares Lykaios az ügyfelük, neki pedig a profizmusa és a lelkiismeretessége megtiltja, hogy mást lásson a férfiban. De még ha hajlamos lenne is az álmodozásra, akkor sem tehetné túl magát azon, ahogy Lykaios előző este bánt vele. Éppen elég arrogáns ember környezetében nőtt fel ahhoz, hogy tudja, ezeket a jellemvonásokat egyáltalán nem találja vonzónak.

A kezük még mindig egymáshoz ért. Bea hirtelen elhúzta a magáét, és a nadrágjába törölte a tenyerét.

– Kérem, szolgálja ki magát. Rendeltem szendvicseket, aprósüteményt és gyümölcsöt – mondta udvariasan.

Megkönnyebbülten nyugtázta, hogy a hangja nyugodt és magabiztos, pedig egészen másképp érezte magát. Lykaios átsiklott a kínálás felett, csak az ezüstkannáért nyúlt, és töltött magának egy csésze kávét. Közben Bea észrevétlenül figyelhette. A zakója ujja felcsúszott, és a csuklóján látni engedett egy tetoválást, talán valami írást.

Ares arca napbarnított volt, mintha sok időt töltene a szabadban. Mivel április volt, melegebb éghajlaton élhet, mert Londonba csak nemrégiben köszöntött be az enyhe idő. Bea mindig is utálta a hideget. A hosszú éjszakákra gondolt az internátusban, amikor egyetlen takarót sem talált elég melegnek. A jéghideg azonban talán a vér szerinti, később pedig az örökbe fogadó szülei folytonos elutasításából fakadt.

Lykaios váratlanul ráemelte a tekintetét, és őt megint forróság öntötte el. Ráadásul zavarba jött, mert a férfi rajtakapta, hogy bámulja, ezért gyorsan az asztalra szegezte a tekintetét.

– Kávét?

Bea kurtán bólintott, és helyet foglalt az asztalfőn.

– Köszönöm. Ma korán reggel már ittam három csészével, de nem tudom, hogyan lennék meg kávé nélkül. A második diplomámat is annak köszönhetem.

Az ég szerelmére, fogd be a szád! – parancsolt rá magára gondolatban.

A férfi az ő tökéletes ellentéte volt. Higgadt mozdulatokkal töltött neki kávét, aztán letette a kannát, és odament Beához. Olyan közel állt meg hozzá, hogy ő érezte a kölnije csábítóan férfias illatát. Mi a fene van vele? Eddig művészi szintre fejlesztette, hogy nem vesz tudomást a másik nemről. Miért őrül meg egyszeriben egy bódító illatért és a hosszú szempillákért?

Legnagyobb rémületére Lykaios arra a székre ült le, amely Bea mellett volt. A lány szíve hevesen vert. Az ujjait a csészéjére fonta, és a felszálló gőzre irányította a figyelmét.

– Kérem, ezúttal vigyázzon a kávéval!

A férfi komolyan beszélt, de a szavaiból Bea humort is kihallott, mély hangja pedig még jobban összezavarta.

– Kezdhetjük? – kérdezte cseppet sem magabiztosan, és szinte suttogott, mintha félne Lykaiostól.

Szedd össze magad! – gondolta. Elképzelte, hogy Clare és Amy itt ül tőle jobbra és balra, bátorítón mosolyognak rá, és ez erőt adott neki. Mégsem feledkezhetett meg arról, hogy ha ő most felsül, a cég elveszítheti a legfontosabb ügyfelét. Clare a teljes örökségét ebbe az ügynökségbe fektette, amely végre biztonságot nyújtott neki, és értelmet adott az életének. Nem sodorhatom mindezt veszélybe! – mondta magának Bea.

– Mindjárt.

Bea meglepetten a férfira nézett. Lykaios ugyanolyan kíváncsian méregette, ahogyan az előbb ő vizslatta. Utálta, ha megbámulták. De most mit csináljon? Kérje meg a férfit, hogy hagyja abba?

A külsejével kapcsolatban Bea nem táplált illúziókat. Az örökbe fogadó anyja topmodell volt, és a fiatalabb ikerhúgai örökölték a külsejét: ugyanolyan vékonyak, szőkék, kék szeműek voltak, a bőrük világos és makulátlan. Bea már gyerekként tudta, hogy ezzel nem versenyezhet. Még ha nem is lett volna tisztában ezzel, egyértelművé tették az újságcikkek, amelyek kamaszkorában megjelentek, amikor ő még pattanásos és duci volt. Sokszor kellett elviselnie, hogy összehasonlították a nevelőanyjával, később pedig az ikrekkel, így lassanként vastag bőrt növesztett. Sértetlenül azonban nem úszta meg.

De ez már a tavalyi hó. Egyébként is felszínes dolog valakit a külsejéért csodálni. Az csak genetikai szerencse. Bea oldalra hajtotta a fejét, és mondani akart valamit, hogy végre rátérjenek a találkozásuk céljára. A férfi tekintete azonban a szájára tapadt, és neki egyszeriben kikapcsolt az agya. Zavartan harapdálta az ajkát, amíg észre nem vette, hogy Lykaios összeráncolta a homlokát.

– Én… elnézést akarok kérni.

Bea mindenre számított, csak erre nem.

– Hogyan? Nem értettem jól, bocsásson meg…

– Pont ezt akartam mondani én is.

Bea önkéntelenül is elmosolyodott.

– De miért?

– Nem gondolja, hogy a tegnapi alakításom után bocsánatkéréssel tartozom?

A lány a tárgyalóasztalra szegezte a szemét, és nem tudta, mit válaszoljon. Azt mégsem mondhatja a milliárdos megbízónak, hogy lehetetlenül viselkedett. Erre már láthatóan ő maga is rájött.

– Szóra sem érdemes.

– Dehogynem. Nem a maga hibája, hogy Clare cserben hagyott engem. Nem kellett volna magán kitöltenem a mérgemet.

Bea szívverése megint felgyorsult, de most más miatt. Ares Lykaios bocsánatot kért tőle!

– Vezető üzlettárs vagyok a London Connectionnél – mondta határozottan. – Tudnom kellett volna a találkozójukról, és fel kellett volna készülnöm rá. Ilyesmi még soha nem történt nálunk. Nem maga, hanem én tartozom bocsánatkéréssel.

Ares Lykaios, miközben a kávéját kortyolgatta, végig Beára szegezte a szemét, és őt jóleső melegség járta át. Olyan érzés volt, mint forró habfürdőt venni egy hideg éjszakán. Nagy nehezen levette a szemét a férfiról, és kitért a pillantása elől.

– Maga is hibázott, és én is, csak más-más mértékben.

A határozottság, amellyel Lykaios magára akarta vállalni a hibát a tegnapi katasztrofális találkozásukért, örömmel töltötte el Beát.

– Az ember azt hihetné, hogy maga nem szokott bocsánatot kérni, de ez láthatóan nincs így.

– A bocsánatkérésem nem teljesen önzetlen. Ma este egy rendezvényen kell részt vennem, és kísérőre van szükségem.

Bea pulzusa felgyorsult. Azonnal az iPadjére nézett, és emlékezni próbált a férfi anyagának részleteire.

– Erről nem olvastam semmit. – A csészéjét mindkét kezével átfogta, hogy a remegése ne legyen olyan szembeszökő. – Ez is a feladataink közé tartozik, Mr. Lykaios?

A férfi szeme kitágult, és a fejét hátravetve felnevetett.

– Beatrice, azt akarom kérdezni, hogy eljönne-e velem. Nem escortszolgáltatásról van szó.

Bea nem tudta leplezni a meglepetését.

– Vagyis csak kísérőre van szüksége?

Mind a ketten elkomolyodtak, és a férfi szemében valami veszélyes dolog lobbant. Ha Beának nem is voltak tapasztalatai a férfiakkal, azért elég filmet látott ahhoz, hogy tudja, Lykaios éppen felméri őt. A lába remegni kezdett, ezért örült, hogy ül.

– Igen. Olyan rendezvényről van szó, amelynek nagy figyelmet szentel a sajtó. Nem szeretnék egyedül megjelenni. Tekintse PR-szolgáltatásnak!

Beának minden porcikája azért könyörgött, hogy mondjon nemet. A férfi mondatában minden szó benne volt, amelyet ő utált: sajtó, PR, rendezvény, figyelem. A kávéjára meredt, és sejtette, hogy az arca falfehér lett.

– Mr. Lykaios, attól tartok, ez lehetetlen.

– Van valaki, aki ellenezné?

Bea szíve hevesen vert.

– Nincs – válaszolta gondolkodás nélkül, és ezzel elszalasztotta a lehetőségét a legegyszerűbb kifogásra.

– Ez nem randevú, Beatice, csak munka. Jóvátehetné vele a tegnapi kellemetlenséget.

A férfi szavai megnyugtatták Beát, mert nem vágyott randevúra, ilyen férfival meg végképp nem. Azt viszont, hogy Lykaios a lehetőségét is eleve kizárta, csalódottan vette tudomásul.

– Talán még egyszer belenézhetek a PR-aktájába – dünnyögte –, maga pedig addig végigmehet az eddigi kísérői bizonyára nagyon is hosszú listáján, és kiválaszthatja valamelyiküket.

Te jó ég! Bea a szája elé kapta a kezét, és egymásra néztek, miközben az iménti szavai visszhangoztak a fejében.

– Sajnálom. Bocsánatot kell kérnem. Már megint – mondta fejcsóválva.

– Tegnap már említettem, hogy nincs időm bocsánatkérésekre. Nem kérek az üres szavakból. Azt akarom, mutassa meg, hogy sajnálja.

– Azzal, hogy elkísérem?

– Pontosan.

– De miért?

– Mert most van szükségem valakire, maga pedig itt van, és tartozik nekem egy szívességgel.

Pimasz alak! Pontosan tudja, mi forog kockán a London Connectionnél, és hogy ő bármit megtenne, hogy a kedvében járjon.

Jól gondolja. Ha el kell mennie egy rendezvényre Lykaiosszal, hogy a pasas elégedett legyen, akkor megfizeti ezt az árat. Clare-ért és Amyért.

– De vannak feltételeim.

– Csupa fül vagyok.

– Ez csak munkaköri kötelesség. Nincsenek bizalmas érintések, csókok, még csak flörtölés sem. A rendezvény után vége a munkakapcsolatnak. Hazavisz engem, és ennyi volt.

– Jól van. Nem fogok magához érni.

Bea felállt, és a London forgalmas utcájára néző ablakhoz ment. A figyelmét nem kerülte el, hogy Lykaios rajta legelteti a szemét. A tekintete előbb a mellére tapadt, aztán bejárta a csípője vonalát.

– És maga ezután elfelejti, ami tegnap történt – tette hozzá Bea, de közben nem nézett a férfira.

Ares egy ideig hallgatott.

– Ezt nem tudom megtenni – mondta végül. Bea hitetlenkedve meredt rá, ő pedig határozott léptekkel odament hozzá. – Semmit sem felejtek el, de mindent megbocsátok, ha ma este elkísér. Megegyeztünk?

Bea szíve nagyot dobbant. A férfi egészen közel állt hozzá, csak néhány centiméter választotta el tőle. Gyámoltalanul hátrált egy lépést, és ez nem kerülte el Ares figyelmét.

– Még nem.

– Vannak további szabályok?

– Mindenképpen. Meg kell ígérnie, hogy ad még egy esélyt a London Connectionnek. Mivel egész éjjel a találkozásunkra készültem, kezdjük is el a megbeszélést! Behívhatom egy kollégámat is, aki a megbízásokkal foglalkozik, és a maga kérdéseit sokkal jobban meg tudja…

A férfi Bea szájára tette a mutatóujját, és neki minden porcikája remegni kezdett.

– Nem.

Bea kevésbé volt csalódott, mint várta. Túlságosan lefoglalta a gondolat, hogy a férfi érintését nagyon kellemesnek találta.

– Várhatok, amíg Clare visszajön – mondta Ares.

– Nem tudom, meddig lesz távol, de biztos vagyok benne, hogy a lehető leghamarabb rendelkezésre áll majd egy videokonferencián.

– Az megoldható. Viszont nekem is vannak feltételeim.

A férfi ujja Bea nagy örömére még mindig az ajkán volt. Vajon milyen ostoba szabályt gondolhatott ki?

– Igen?

– A rendezvény, amelyre megyünk, bál lesz. Megfelelő öltözéket kell viselnie.

Beának egyre jobban melege lett. Egy bál olyannyira nem tartozik a kedvenc elfoglaltságai közé, hogy inkább kínzásnak nevezné. Összeszorította a fogát. A cégért bármit!

– Oké – mondta.

A férfi az álla alá nyúlt, és kissé megemelte a fejét.

– Ha ma este az én elbűvölő kísérőm lesz, megígérem, hogy a tegnapi baklövés következmények nélkül marad.

Bea testében nem enyhült a forróság, de közben hideg futkosott a hátán. Lykaios pontosan tudta, mit tesz, amikor a burkolt fenyegetésével együttműködésre kérte őt. Miért akarhatja mindenáron, hogy vele legyen?

A férfi ujjai még mindig az állához értek, és ő rádöbbent, hogy többet akar.

– Éppen megszegi az első számú szabályt – mondta gyorsan.

– Ez már flörtölés lenne? – kérdezte Ares.

Bea szívverése kihagyott egy ütemet. Bólintott, és eltolta a férfi kezét.

Ares összeráncolta a homlokát.

– Téved. Ez csakis üzlet. Ne feledkezzen meg erről!

2. FEJEZET

Ares a kocsijával megállt a London Connection irodája előtt, és immár századszor kérdezte meg magától, miért kötötte az ebet a karóhoz. Valójában csak bocsánatot akart kérni Beától, hogy a dolgot egyszer s mindenkorra kipipálhassa. Az azonban, ahogy a fiatal nő ránézett, olthatatlan kíváncsiságot ébresztett benne.

Kiszállt az autóból, bement az ajtón, és megnyomta a lift hívógombját. Miközben felvitte a fülke, az emeletek felvillanó számait követte a kijelzőn. Miután felért, egyszeriben rádöbbent, hogy örül ennek az estének. A felismerés váratlanul érte, de örömmel fogadta, mert a pánik helyett hosszú idő után először töltötte el jó érzés. Szerette a nőket, szívesen volt együtt velük, és hosszú idő után most újra örömmel várta az estét egy intelligens, érdekes nő társaságában. Többről pedig nincs szó. Csak lélegzetvételnyi szünetre van szüksége, hogy elterelje a figyelmét a romhalmazzá vált életéről.

Már elmúlt öt óra, az emeleten mégis nagy volt a jövés-menés. Ares a recepción megmondta a nevét, s miután Bea irodájához kísérték, elolvasta rajta a nevet: Beatrice Jones. A Beatrice jobban illik hozzá.

Ares kettőt kopogott, de nem várt válaszra, hanem belépett a szobába. Egyszeriben megállt, mintha villám csapott volna belé.

Bea kinézett az ablakon, és még profilból is feszültnek tűnt. Az arcának azonban Ares csak futó pillantást szentelt, aztán a lány testére irányult a figyelme. Meglepődve állapította meg, hogy Bea nagyon kitett magáért. Az sem lepte meg kevésbé, hogy milyen hatást tett rá a látvány. A lány világosbarna haja mesterien fésült hullámokban, lazán a vállára és a hátára omlott. Nyakbakötős estélyi ruhája földig ért, és kifejezetten visszafogott volt. A viselőjét azonban éppen ez az egyszerűség tette elegánssá. Amikor Ares felé fordult, nyugtalannak látta. Mosolyogva odament hozzá, és a kétségei, hogy jól döntött-e, immár szertefoszlottak.

– Lenyűgözően festesz.

Bea szája széle megrándult.

– Ez most nagyon flörtölésnek hangzott.

– Csak az igazat mondtam.

– Felesleges hízelegnie, Mr. Lykaios.

– Nem, nem. Ma este Ares vagyok neked.

Bea kinyitotta a száját, és a férfinak megint kétségei támadtak. Nem azért, mert ezzel a lánnyal fogja tölteni az estét, hanem mert egy bálban lesznek, rengeteg ember között. Beatrice olyan nő, akivel inkább egyedül lenne.

– Rendben, Ares.

A recepcióhoz érve a férfinak feltűnt a sok kíváncsi pillantás. A munkatársak nyilván nem szoktak ilyen öltözékben látni egy vezetőt. Bea elvörösödött.

– Ha valami sürgős adódna, a mobilom be lesz kapcsolva – mondta nekik.

A recepciós vigyorogva a liftre mutatott.

– Boldogulunk. Jó szórakozást!

– Milyen rendezvényre is megyünk? – kérdezte Bea már a kocsiban.

– A gálaest egy gyermekkórház építését szolgálja, amelyet részben az én alapítványom finanszíroz.

– Ó! – Bea megenyhülve bólintott. Ezek szerint valóban hivatalos dologról van szó. – Tegnap este olvastam róla. Maga… bocsánat, te sokat teszel a gyerekekért.

– Így van. De nem azért támogatok jótékony célokat, hogy elismerést szerezzek, vagy mert az jól viszi ki magát.

– Valóban?

A férfi szeme olyan lett, mint a viharos óceán. Bea zavartan felnevetett.

– Igazad van, cinikus voltam – ismerte el.

De mi mást gondolhatott volna? Az