J.D. Barker: Behind a Closed Door

Copyright © J.D. Barker, 2023

Hungarian translation: Abrudán Katalin, 2024

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

J.D. Barker: Behind a Closed Door

Hampton Creek Press, New Castle, 2023

Fordította: Abrudán Katalin

ISBN: 978 963 598 318 6 (epub)

Agave Könyvek

Felelős kiadó: A kiadó ügyvezetője

Borítótervező: Müller Péter

Felelős szerkesztő: Velkei Zoltán

Szerkesztő: Kósa Éva, Takács Gábor

Korrektor: Kővári Bettina, Ligeti Szilvia

Tördelés: KFBook Design Stúdió

Műfaj: thriller

Úgy terveztem, hogy ezt a könyvet a családomnak ajánlom,
de aztán megittam egy csésze Carpe Diem kávét.

A családomnak így csak azt tudom mondani, hogy bocs!

Ezt a könyvet a Carpe Diem kávénak ajánlom.

Amennyiben tovább folytatja az olvasást, azzal
elismeri, hogy elolvasta az általános szerződési feltételeinket,
és az abban foglaltakat megértette és elfogadta.

Édes & Pikáns™

♥

1

– Mikor szexeltek utoljára?

– Egymással?

A kérdés önkéntelenül csúszott ki Brendan száján, és már túl késő volt visszaszívni. Karját védekezőn a gyomra köré fonta, mert elkerülhetetlennek látszott, hogy Abby belekönyököl, de a támadás késlekedett. A felesége lángoló arccal, szúrósan bámult rá, a pszichológus kanapéján neki kijelölt helyről.

Dr. Laura Donetti rezzenéstelen pókerarccal ült velük szemben elegáns bőrfoteljében.

– Bocsánat – nyelt egyet Brendan. – Néha kurvára nagy baromságokat hordok össze, ha ideges vagyok.

– Brendan! – nyögött fel Abby.

– Hülyeségeket – korrigálta magát a férfi. – Mindenfélét. Elnézést, nem vagyok hozzászokva az ilyesmihez.

Donetti nem vett tudomást a szóváltásról, csak csöndesen a füle mögé kanyarította egyik kilazult hajtincsét.

– A terápiához?

– A beszélgetéshez – válaszolta Abby, és keresztbe vetette a lábát. – Szokatlan neki, hogy beszélgetünk.

– Ez nem igaz. Folyton beszélgetünk.

– Nem. Te mondasz nekem mindenfélét. Hogy hazafelé jövet ugorjak be egy liter tejért. Vagy hogy ma későn jössz haza. Meg hogy átmész Stuckey-hoz meccset nézni. Te egyszerűen csak közölsz ezt-azt, de nem beszélgetsz velem.

– Látja, mit kell elviselnem? – csóválta meg a fejét Brendan.

– Ki vagy mi az a… Stuckey? – érdeklődött Donetti.

– A legjobb barátja – válaszolta Abby, mielőtt a férje szóhoz jutott volna. – Stewart Morland. Mindenki Stuckey-nak becézi. Kollégák, együtt dolgoznak, együtt töltik a szabadidejüket. Néha az az érzésem, vele házasodott össze, nem velem.

– Nem mintha én lennék az egyetlen, aki átjár hozzájuk. Azonnal elvonási tüneteid lesznek, ha napi egy óránál kevesebbet töltesz Hannah-val. Te sokkal többet vagy náluk, mint én.

– Feltételezem, Hannah és Stuckey házasok.

– Velünk szemben laknak – bólintott Abby.

– Önök pedig… – Donetti a jegyzeteire pillantott. – A Chestnut Hillen laknak? Pontosan hol is van az?

– Úgy tizenöt kilométerre Bostontól. Newton és Brookline között.

– Az egy jómódú környék?

– Nem panaszkodhatunk – mormolta Brendan.

– Nem ezt kérdeztem.

Most a férfin volt a sor, hogy elvörösödjön. Mostanában sokszor veszekedtek Abbyvel, nem utolsósorban a pénz miatt. Jól fizető állása volt, de mindent azért nem fedezett. Amíg még mindketten dolgoztak, egész jól kijöttek, de…

– Azóta haragszik rám, mióta otthagytam a munkahelyemet.

– Ez nem igaz, én javasoltam, hogy lépj ki.

Abby ingerülten a plafonra emelte a tekintetét.

– Igen, hát, talán jobb lett volna, ha megbeszéljük, és nem csak úgy megmondod ezt is.

Donetti feltartott kézzel elhallgattatta a szólni készülő Brendant.

– Ez az első ülésünk, ezért fontos, hogy minél több problémának hangot adjunk. Ugyanakkor próbáljuk meg ezt nem indulatosan tenni. Nem könnyű így beszélni, amikor bosszantó dolgok kerülnek szóba, de fontos, hogy mindketten erre törekedjenek. Válasszák meg gondosan a szavaikat. Felesleges egymás érzékeny pontjait ingerelni. Nekem csak azt kell tudnom, hogy mik azok az érzékeny pontok. Érthető ez így?

Előbb Abby bólintott, majd Brendan is.

– Helyes. – A pszichológus újra Abby felé fordult. – Miért lépett ki a munkahelyéről?

– Néhány évvel ezelőtt írtam egy könyvet, és mérsékelt sikere lett. Magánkiadásban publikáltam, de azt hiszem, elég nagy példányszámban kelt el ahhoz, hogy néhány nagyobb kiadó felfigyeljen rá. Felfogadtam egy ügynököt, és sikerült kötnie nekem egy két könyvre szóló szerződést. Még egy szerény előleget is kaptam, így Brendan azt javasolta, hagyjam ott a munkámat, hogy a következő regényt gyorsabban írhassam meg. – Abby rágni kezdte a szája szélét. – A belvárosi Harland Hotel rendezvényszervezője voltam. Az első könyvet munka előtt, munka után, meg az ebédszünetekben írtam… valahányszor csak sikerült összekaparni néhány percet, viszont így közel két évig tartott, mire elkészült. Mindketten úgy gondoltuk, hogyha csak erre koncentrálok, akkor könnyebb lesz.

Látszott, hogy Donetti rögtön felfogta, mielőtt Brendan bármit is hozzáfűzött volna.

– Most pedig nehezen megy az írás – közölte a doktornő hátradőlve –, az előleg lassan elfogy, és úgy tűnik, hamarosan megszorulhatnak.

Abby ismét bólintott.

Ekkor a pszichológus szeme felcsillant, és vastag keretes szemüvege mögött a magasba szaladt a szemöldöke.

– Én megértem Ellát. Maga az a bizonyos Abby Hollander?

– Igen.

– Imádom azt a könyvet!

Brendan gyorsan közbevágott, mielőtt Donetti kérdezősködni kezdett volna a könyv végéről.

Mindig mindenki a befejezésről kérdezett.

– Azt szeretném, hogy a feleségem sikeres legyen. Nehogy félreértsen! Épp azért javasoltam, hogy lépjen ki. Jelenleg azonban még csak ötlete sincs egy második könyvhöz, nemhogy elkezdte volna írni. Közben meg felemésztjük a félretett pénzünket, mert csak az én fizetésemből próbálunk megélni, ez pedig sok feszültséget okoz.

– Nem tudok úgy írni, hogy közben ketyeg az óra – sütötte le Abby a szemét, és a kezét bámulta. – Nem tudok gondolkozni. Nem tudok koncentrálni…

– Eszébe jutott, hogy visszamegy dolgozni, és csak a szabadidejében ír? Mint régen.

– Most már valaki mással töltötték be a helyemet. Két hét felmondási időt adtam a Harlandnek, és kevesebb mint három nap alatt megtalálták az utódomat. Ebben a szakmában erős a verseny. Sosem fognak visszavenni. Össze kellene állítanom egy önéletrajzot, állásinterjúkra kellene készülnöm…

– Szűkében vagyunk a pénznek, de még így is több értelme van, hogy Abby megpróbálja megírni a regényt, mielőtt elhelyezkedne valahol máshol – sóhajtott nagyot a férfi. – Az előleg második részét akkor kapja meg, amikor leadja a könyvet. Az elég lenne, hogy kihúzzuk még egy darabig. Elég időt kapna, hogy megírja a harmadikat. Ha ezt sikerül összehoznia, akár profi is lehet belőle.

– Brendannek igaza van – vette át a szót a felesége. – Ez az egyetlen esélyem. Biztos, hogy ha egyszer elkezdem, akkor meg tudom csinálni. Csak a megfelelő ötletre van szükségem. A tökéletes nyitómondatra.

– „Ella mindig is sejtette, hogy a haldoklásnak érezhető a szaga, de sose gondolta volna, hogy az ilyen” – idézte a pszichológus az Én megértem Ellát első sorát. – Nem valami szokványos nyitás egy szerelmes regényhez.

– Valószínűleg ezért is működött, de ki tudja… – vonta meg a vállát Abby.

Donetti a jegyzettömbje oldalát ütögette a tollával.

– Rendben. Jól haladunk. Mindketten egyetértenek abban, hogy Abbynek tovább kell dolgoznia a könyvön. Most már csak a pénz kérdésében kell megegyezniük. Ahogy most költenek, mennyi idő múlva fogy el az előleg?

Brendan és Abby ezt már eszméletlen sokszor kiszámolta. Még olyan dolgokat is figyelembe vettek, hogy mennyit segít, ha lemondják a kábeltévé-előfizetést, ha nem járnak étterembe, ha a lehető legolcsóbban oldják meg az élelmiszer-vásárlást, kuponokat gyűjtenek és kihasználják a leárazásokat. Továbbá befejezik a bioboltba járást, nem vesznek kézműves ezt-azt, és felhagynak a jó öreg tehéntej árának kétszereséért kapható mandulatej vásárlásával.

– Két hónap múlva – felelte Abby színtelenül.

– Vagy három, ha nagyon szorosra húzzuk a nadrágszíjat.

A pszichológus több mint fél órája most először elmosolyodott.

– Látja Abby? Ilyen, amikor a férje támogatóan viselkedik. Tudom, hogy a férfiaknak nem mindig sikerül kifejezni az ilyesmit, ezért szeretném, ha tudatosan észrevenné, hogy így néz ki a házastársi támogatás.

Brendan érezte, hogy mosoly kúszik az arcára.

– Mielőtt még nagyon önelégült lenne – fordult most hozzá Donetti –, szeretném, ha valamit megígérne a feleségének. Ettől a pillanattól kezdve a következő harminc napban nem fogja szóba hozni a pénzt. És tilos érdeklődnie a könyve felől. Ne kérdezgesse, hogy hol tart, hacsak Abby magától nem hozza szóba. Ne próbáljon nyomást gyakorolni rá. Adjon neki teret a munkához. Érti?

A férfi bólintott.

– Neki feleljen, ne nekem.

Brendan erre Abby felé fordult. Halk sóhaj hagyta el az ajkát.

– Szeretném, hogy megírd a könyvedet. Tudom, hogy képes vagy rá. És szeretném, hogy sikerüljön.

A felesége arcán szétterülő mosoly minden mást elfeledtetett, és Brendan egy pillanatra csak arra tudott gondolni, hogy mennyire imádja Abbyt.

Ám a pszichológus hamar véget vetett az örömnek, amikor újra megszólalt:

– Most pedig beszéljünk a szexről!

2

– Mikor szexeltek utoljára? – kérdezte ismét, ám ezúttal hozzátette, hogy „egymással”.

Brendan remélte, hogy erre majd Abby válaszol. Furcsának találta, hogy olyasvalakivel beszéljen a szexuális életükről, akit alig harminc perce ismertek meg, ráadásul fogalma sem volt arról, Abby mit mesélhetett már korábban ennek a nőnek. De miután a felesége nem szólt semmit, végül színt vallott.

– Lassan három hete lesz.

– Ez hosszú időnek számít önöknél?

– Mostanában nem. De néhány évvel ezelőtt inkább heti három-négy alkalommal szeretkeztünk.

– És mióta tart a kapcsolatuk?

– Tíz éve házasodtunk össze. De már közel tizenhárom éve vagyunk együtt. Az egyetemen ismerkedtünk meg. A Northeasternre jártunk.

Donetti valamit firkált a jegyzettömbjébe, Brendan pedig csak nagy nehezen küzdötte le a késztetést, hogy felálljon, és megnézze, mi az. Már a gondolatot is tolakodásnak érezte, hogy valaki feljegyzéseket készít a magánéletükről. Olyan érzés volt, mint amikor nyolcévesen be kellett ismernie valamilyen csínytevését az iskolaigazgatónak, és a dolog kitörölhetetlenül megmaradt a dossziéjában.

A pszichológus felnézett a jegyzetfüzetből.

– Változott valami a szexuális életükben, miután Abby felmondott?

– Igen – bólintott Brendan.

Abby kissé előrébb fészkelődött a kanapén.

– Ez nem igaz, Brendan – szólalt meg. – Ha a doktornő segíteni akar, tudnia kell a teljes igazságot.

A teljes igazságot.

A férfi jól tudta, hová akar ezzel kilyukadni a felesége, mert mindig ide akart kilyukadni. Minden veszekedéskor. Minden este, amikor az ágy szélére húzódott, olyan messzire Brendantől, amennyire csak lehetett, anélkül, hogy legurult volna a padlóra. Minden néma tekintettel. Ez jön!

– Brendan félrelépett – köszörülte meg a torkát Abby.

A férfi arcába szökött a vér, és megpróbálta lenyelni az önkéntelenül feltörő haragot, ami mindig feltámadt benne, valahányszor a felesége ezt mondta. Ez a két szóból álló mondat! Olyan volt, mint egy kétélű kés, amit élvezettel forgatott meg Brendan gyomrában.

– Nem léptem félre… Csak majdnem. A kettő nem ugyanaz.

Donetti ismét firkált valamit.

Fene enné meg őt és a rohadt irkálását!

Hogyan lesz ettől jobb bármi is?

A nő biztosan Abby pártját fogja majd, aztán marékszám dobálják rá a bűntudat sarát. Nem kell hozzá nagy tudomány, hogy ezt előre lássa. Nincs szükség agykurkászdiplomára hozzá.

A pszichológus hátradőlt, majd pár pillanatig az ajkát ütögette a tollával.

– Mondja el, mi történt, Brendan – kérte végül. – És ne feledje, az első lépés az, hogy minden tényt megismerünk. Ítélkezés nélkül. Egyszerűen tisztában kell lennem a részletekkel.

A férfi mély levegőt vett, majd lassan kiengedte. Lenézett a kezére.

– A SEC, vagyis az Értékpapír- és Tőzsdefelügyelet egyik nyomozó egységénél dolgozom. A pénzügyi bűncselekményeket vizsgáló osztályon. Azt meg FCID-nek hívják. A kormányhivatalok imádják a betűszavakat. A munkám rengeteg utazással jár. Amikor egy vállalatot vizsgálunk, akár több hetet is információgyűjtéssel töltünk a helyszínen, aztán visszajövünk a bostoni irodánkba, hogy alaposabban átnézzük az anyagot. Két hónapja Chicagóban jártunk egy kollégával…

– Egy nagyon vonzó kolléganővel – szólt közbe Abby.

Brendan nem volt hajlandó bekapni a csalit. A megjegyzésről tudomást sem véve folytatta:

– Számos panaszt kaptunk egy személyközi hitelezéssel foglalkozó cégre, és úgy éreztük, hogy indokolt a kiszállás.

Donetti értetlen arcot vágott.

– Személyközi hitelezéssel foglalkozó cég?

– Ez egy ilyen online dolog. A kölcsönt felvevőket és a hitelezőket közvetlenül összekötik egymással, és a hagyományos pénzintézeteket kihagyják az ügyletből. Ha valakinek van egy kis befektetni való pénze a bankszámláján, akkor egy ilyen cég segít neki abban, hogy kölcsönadja, és ezzel szerezzen némi kamatot. A hitelfelvevőket ők ellenőrzik. Minél rosszabb a hitelminősítésük, annál több kamatot kap az, aki hajlandó nekik kölcsönadni. Egyes hitelfelvevők azért fordulnak inkább hozzájuk, mert nem kedvelik a bankokat. Mások meg akkor keresik meg őket, amikor már senki más nem ad nekik kölcsönt. Kicsit vadnyugati a dolog, de egyre népszerűbb. Mindenesetre elég panaszt kaptunk ahhoz, hogy indokolt lett a helyszíni vizsgálat. Akár hibás egy cég, akár nem, a dolgok hamar kényelmetlenné válhatnak. Általában bejelentés nélkül érkezünk, és teljes hozzáféréssel rendelkezünk az alkalmazottak és a pénzügyi nyilvántartások adataihoz. Természetesen úgy kellünk nekik, mint púp a hátukra. Minél több ellentmondást találunk, annál feszültebb mindenki. Ellenséges hangulat alakul ki. Ennél a cégnél sem volt másként. Nem túl őszinte mosolyokkal fogadtak minket, és onnantól kezdve minden csak egyre rosszabb lett. Olyan volt, mintha az ellenséges vonalak mögött rekedtünk volna. Aztán elérkezett a péntek este, akkor már majdnem egy hete tartott az ellenőrzés, és mindketten nagyon feszültek voltunk. Megszegtem a protokollt, és rendeltem egy italt a vacsorához.

– Ön szegte meg a protokollt – szakította félbe Donetti felemelt kézzel –, vagy mindketten megszegték az előírásokat?

– A kolléganőm a beosztottam, még csak második éve van az osztályon. Én már egy évtizedet lehúztam itt, és hat fizetési sávval vagyok fölötte. Én voltam a főnök, ő pedig csak követte az utasításaimat. Az egész az én saram. – Brendan semmit sem akart szépíteni a dolgon. – Megittunk néhány pohárral, ettünk, beszélgettünk…

– Megcsókoltad – szólt közbe Abby színtelen hangon.

– Nem én csókoltam meg. – A férfi ingerülten a plafonra nézett. – Ő csókolt meg engem.

– Az nem ugyanaz? – kérdezte a pszichológus.

– Nem! Ő csókolt meg. Én pedig közöltem vele, hogy boldog házasságban élek, elütöttük a dolgot egy kis tréfával, és kész.

– És kész… – nyögött fel a felesége halkan.

Újabb fürge jegyzetelés után Donetti Abbyre nézett.

– Úgy érzi, elárulták?

– De még mennyire, hogy úgy érzem!

– Nem csináltam semmit!

Csakhogy Abby nem volt hajlandó meghátrálni.

– Olyan helyzetbe hoztad magad, hogy bármi megtörténhetett volna.

– De nem történt semmi! Te jó ég! Miért nem tudod már elfelejteni? Rád minden pasi hajt. Folyton.

– De sosem csókolózom velük.

– Ő csókolt meg engem!

– Akkor miért nem jelentetted? – vágott vissza a neje most már szinte visítva.

Donetti ekkor újra felemelte a kezét. Az arca kissé megenyhült, de csak épphogy.

– Tudom, hogy ez mindkettőjüknek nehéz, ugyanakkor az a legjobb, ha mindannyian uralkodunk az érzelmeinken. Tartsunk egy rövid szünetet?

Abby Donettire meredt, közben pedig Brendan arra gondolt, hogy most majd a pszichológusnak is nekitámad. De jó lenne! Talán ha Donetti is kap egy keveset a neje heves temperamentumából, akkor könnyebben marad meg a semlegesség talaján. Ám a felesége nem ment neki a doktornőnek. Ehelyett hátradőlt a kanapén, és sikerült úrrá lennie az indulatain.

– Jelentenie kellett volna, hogy mi történt – mondta csendesebben.

Újabb firkálás, és ezúttal Brendan megesküdött volna rá, hogy a terapeuta valamit alá is húzott a füzetében, mielőtt újra felnézett és megkérdezte:

– És miért nem jelentette az esetet?

Brendan legyőzte ösztönös vágyát, hogy megpróbáljon beolvadni a kanapéba, és inkább kihúzta magát. Mert ő igenis helyesen cselekedett. Nem csinált semmi rosszat.

– Kim mindössze két éve kezdett nálunk. Ha jelentést teszek, kettétörik a karrierje. Egy ilyen jelentéktelen semmiség miatt. És anélkül is annyira zavarban volt, hogy nem láttam értelmét beszélni róla. Semmi sem történt. Tényleg semmi.

– Kim… – mormolta a felesége.

– Elmondtam Abbynek, mert nem akartam eltitkolni előle. Azt hittem, olyan házaspár vagyunk, akiknek fontosabb az őszinteség a titkolózással szemben, még az ártatlan titkokkal szemben is. Lehet, hogy ebben tévedtem.

– Ó, nehogy már az én hibám legyen! Én…

A pszichológus ismét felemelte a kezét.

– Jól van. Álljunk meg egy pillanatra. Vegyük számba az eddigieket, és keressük meg a megoldást. Azt hiszem, az anyagiakkal kapcsolatban elég jó tervet dolgoztunk ki, ami mindkettőjüknek megfelel.

Abby és Brendan először úgy tettek, mintha meg sem hallották volna. Mindketten védekezőállásba helyezkedtek, és egy jottányit sem akartak engedni. Ami persze butaság volt. Azért jöttek ide, hogy h elyrehozzák, ami elromlott, nem azért, hogy még rosszabbá tegyék. Végül Brendan biccentett, és közben észrevette, hogy Abby is bólintott.

– Helyes – mosolygott rájuk szélesen Donetti. – Remek. A többi kérdésről a következő a véleményem. Természetesen nem kell egyetérteni velem, de próbáljanak meg küzdeni egymásért. Képzeljék magukat a másik helyébe, mielőtt bármit is mondanának. Támogatniuk kell egymást, nem elgáncsolni. – Itt az órára pillantott, majd a férfihoz fordult. – Mindegy, hogy a kolléganője csókolta-e meg önt, vagy ön csókolta meg őt, vagy hogy ön a viselkedésével elhitette vele, nem baj, ha megcsókolja. Tudta, hogy eléggé megkérdőjelezhető ahhoz, hogy bűntudatot érezzen miatta, és azzal akart könnyíteni a lelkén, hogy elmondja Abbynek. És el is mondta. Hiba volt hagyni, hogy ez az egész megtörténjen, de jó, hogy nem tartotta meg magának. Helyesen cselekedett.

A pszichológus egy hosszú pillanatig hallgatott, hagyta, hogy mindezt megemésszék.

Aztán Abby felé fordult.

– Ön úgy érzi, hogy elárulták. A férje sokat utazik a munkája miatt, és ez mindenféle félelmet kelt egy feleségben, nem utolsósorban azzal kapcsolatban, hogy talán megcsalhatják. Amikor valami olyasmi történik, mint ez a csók, az rögtön igazolni látszik a kételyeket. Csakhogy van itt egy fontos tényező! Függetlenül attól, hogyan is történt, a férje nem vitte végig a dolgot. Hanem nagyon gyorsan pontot tett a végére. Majd bizalommal elmondta önnek. Mindez pedig végül egyetlen egyszerű kérdéshez vezet: jobb szerette volna nem megtudni?

– Dehogyis! – rázta meg a fejét Abby.

– Pontosan! Fájdalmas volt hallani, de a titkolózás egy házasságban sokkal rosszabb. A titkok miatt sokszor véget ér a házasság.

– Akkor is jelentenie kellett volna – jegyezte meg Abby halkan. – Nem csak egyszerűen elmesélni nekem.

Donetti összeszorított szájjal bólintott, és ismét Brendan felé fordult.

– Feszült helyzet. Megadjuk az ártatlanság vélelmét… Megértem, hogy miért nem mondott semmit a munkahelyén, de itt és most meg kell ígérnie valamit a feleségének. Ha még egyszer bármi hasonló történik ön és a kolléganője között, legyen az a legjelentéktelenebb semmiség is, akkor az egész ügyet a felettesei elé viszi, aztán hadd menjen minden a maga útján. A házassága védelme sokkal fontosabb, mint ennek a nőnek a karrierje. A házasság az első, a munka csak a második helyen lehet. Ha a kolléganője még egyszer ilyet tesz, önnek jelentenie kell. Megértette?

A férfi bólintott.

– Jól van. Most pedig csak egy egyszerű kérdést szeretnék feltenni mindkettőjüknek. Hisznek-e abban, hogy tíz év múlva is házasok lesznek?

Ez Brendant úgy érte, mint egy erős gyomros. Abbyt szintén. Az arca falfehérré vált.

A doktornő azonban megelőzte őket a válasszal.

– Szerintem még mindig házasok lesznek, és ezért jöttek ma ide. Mindketten felismerték, hogy gond van, és hajlandóak voltak lépéseket tenni a megoldás érdekében, mielőtt még elszabadulna a pokol. Azok a párok, akik elbuknak, nem így tesznek. Hagyják, hogy a helyzet elmérgesedjen. Egy jó házasság fenntartása nehéz feladat, de önök bizonyították, hogy hajlandóak ezt vállalni. Küzdjenek egymásért minden téren. Erre emlékezzenek!

Elmosolyodott.

– Akkor hát megvan a tervünk, és biztos vagyok benne, hogy ezt a tervet végre is fogják hajtani. Amivel eljutottunk az utolsó nagy kérdésig. És az a szex.

Brendan lopva Abbyre pillantott, és megállapította, hogy a felesége viszont épp őt fürkészi. Mindketten gyorsan újra a pszichológusra szegezték a tekintetüket.

– A szex nélküli házasság valójában nem más, mint két, törvényes kötelékekkel összekötött ember között fennálló lakótársi viszony. De ki szereti a lakótársát? A szex nem egyszerűen csak fizikai kielégülés. Közelebb hozza egymáshoz a társakat. Semmihez sem fogható intimitást teremt. A jó szex együttműködésre tanít, a szuper jó szex közben pedig eggyé válunk a másikkal.

Újra firkált valamit a jegyzettömbjébe, de ezúttal az egyik oldal alsó sarkába írt. Aztán letépte, és a fecnit odaadta Abbynek.

– Ez egy alkalmazás, ami mindig rendkívül hasznosnak bizonyult az önökéhez hasonló helyzetben. Gondoljanak rá úgy, mint valamiféle házassági segédeszközre. A ma elkezdett közös munkánk folytatására. Nagyon népszerű a többi alkalmazás között, biztosan nem okoz majd gondot megtalálni. Olvassák el a leírást, és próbálják ki, ha úgy gondolják, hogy segíthet. De ha úgy érzik, nem önöknek való, az is teljesen rendben van. Akárhogy is, mindkettőjüknek szüksége van rá, hogy újra egymásra találjanak egy mély, intim szinten. Úgy vélem, ez az alkalmazás tud ebben segíteni. Mit gondolnak, megpróbálják?

Abby lenézett a kis fecnire, és bólintott.

– Brendan?

Ő is bólintott.

Erre Donetti elmosolyodott.

– Remek. Már csak egy dolog van hátra. A házi feladat. Ma este szexelni fognak. Emlékezzenek, mi az, amit különösen szeretnek a másikban. Ne féljenek új dolgokat kipróbálni. Kísérletezni. – Az Abby kezében tartott papír felé biccentett. – Próbálják ki az alkalmazást!

A pszichológus mögött, az íróasztalon megcsörrent a beállított óra, és Brendan hirtelen ráébredt, hogy tíz perc múlva dél. A terapeutának sikerült pontosan ötven perc alatt befejezni az ülést. A nő az íróasztal sarka felé nyúlt, és felvett egy határidőnaplót.

– Szeretnék újra találkozni önökkel ugyanitt, jövő kedden. Tizenegy óra megfelel?

3

– Egy alkalmazás? És az vajon hogyan segít, hogy ne dugja bele minden lyukba? – Hannah lenyalt egy kis sót a margaritás pohara széléről, ivott egy kortyot, és a konyhapultnak dőlt. – Ha Stuckey ekkora marhaságot próbálna megetetni velem, én inkább vennék egy nagy ollót, kitenném az éjjeliszekrényre, és megmondanám neki, hogy aludjon csak nyugodtan. A férfiak állatok. Amikor még csak randiztunk, Stuckey elmesélte, hogy tizenhárom évesen megdugott egy tál gyümölcszselét. Ez annyira borzasztóan hangzik, hogy az embernek muszáj elgondolkodnia, miért is fáradt Isten azzal, hogy a férfiaknak szembefordítható hüvelykujjat adjon. Lehet, az lenne a legjobb, ha leszbik lennénk, Costa Ricára költöznénk, és nyitnánk ott egy panziót.

Ezen a ponton finoman beletúrt Abby fekete hajába.

– Ezzel is csinálhatnál már valamit.

– Mi bajod a hajammal?

– Semmi. Gyönyörű. Te is gyönyörű vagy. Csak egy kicsit szürke egérkés. Ha bibliai értelemben óhajtunk mutatkozni az emberek előtt, akkor jó lesz, ha összekapod magad.

Két évvel ezelőtt Hannah Morland még pénztáros volt a United helyi fiókjában, és minden esélye megvolt rá, hogy egész életében pénztáros is marad a United helyi fiókjában. Utálta a főnökét, utálta a munkáját, végül elkezdett róluk naponta posztolni TikTokon. Vicces videókat osztott meg, amelyeket a bankban készített a munkatársairól és a betérő ügyfelekről.

Aztán valaki feljelentette, a főnöke pedig átnyújtotta neki a felmondólevelét, ám addigra közel egymillió követője volt, és egy hónap alatt többet keresett a közösségi médiával, mint a bankban egy év alatt. Mostanra már közel négymillió követője és egy csomó szponzora lett. A cégek mindenfélét küldözgettek neki turmixgéptől kezdve különféle ruhákig, abban a reményben, hogy vagy megemlíti, vagy viselni fogja, de legalábbis kiteszi a holmit valahol a háttérben, miközben egy újabb videót vesz fel. A múlt héten egy plasztikai sebész egy évig ingyenes botoxkezelést kínált fel neki, és a homlokát elnézve, valószínűleg élt is az ajánlattal.

Hannah tökéletesen ura volt a helyzetnek.

– Nyuszómuszókám! – harsogta Stuckey a nappaliból. – Hozzál még egy sört, ha már jól kicsámcsogtátok magatokat rajtam, jó?

Hannah ajkára kényszeredett mosoly ült ki.

– Viszem, Papikám!

– Nyuszómuszó? Papika? – nézett rá Abby értetlenül.

– Ez egy játék. Tilos a rendes nevünkön szólítanunk egymást, csakis beceneveken. De hogy a dolog ne legyen unalmas, ugyanazt a nevet nem szabad kétszer használni.

– Mi történik, ha valaki veszít? – kortyolt bele Abby a Margaritájába.

– A vesztes kielégíti a győztest, akkor és ott, ahol a győztes csak akarja.

Abby pirulva hallgatta.

– Ez nem is hangzik olyan rosszul.

– Hát, Stuckey azért elég fura ötletekkel tud előállni. Amikor legutóbb nyert, a McDonald’s autósbüféjében kellett csinálnom. Ráadásul kikötötte, hogy el kell élveznie, még mielőtt az ablakhoz érünk, különben én fizetek.

– És sikerült…

Hannah csípőre tette a kezét.

– Csak nem gondolod, hogy hajlandó vagyok fizetni egy szar McDonald’sért?! Felidéztem gimiskorom néhány trükkjét, és a dolog egy perc alatt el volt intézve. Még egy fagyit is vetettem vele.

– Szuper csaj vagy! – Abby koccintott a barátnőjével, de aztán elkomorodott. – Mennyire aggódjak amiatt, hogy a McDonald’sba mentetek?

– Ne ítélj el. A nasis esténk volt.

A nappaliban Brendan hangosan felnevetett.

Abby hetek óta nem hallotta nevetni. Igazán jó érzés volt.

– Milyen volt az agyturkásznál? – kérdezte ekkor Hannah halkabban.

– Te még sosem jártál pszichológusnál?

– Azt mondod, kellene?

– Hát, csak gondoltam, hogy…

– Azt mondod, el vagyok cseszve? Segítségre van szükségem? Szakemberre? Azta! Ilyennek látsz? Mit képzelsz te rólam?

– Dehogyis! – Abby megpróbált visszakozni. – Persze hogy nem. Nem úgy értettem…

– Te jó ég, Abby! Azt hittem, barátnők vagyunk!

– Nem arra céloztam…

Hannah ekkor megszorította Abby karját, és elvigyorodott.

– Csak hülyéskedek. Persze hogy voltam már dilidokinál. Nem is egynél. Jártam egyéni terápiára, voltunk párterapeutánál, volt egy a bankban is, a juttatásaimmal járt. Hetente kétszer feküdtem le a pasi kanapéjára. Vénebb volt, mint a föld, bűzlött a sósborszesztől, de kitűnő hallgatóságnak bizonyult. Jó, ha az ember beszél egy szakemberrel. Örülök, hogy elmentetek. Isten a tanúm rá, nem velem kell megtanácskoznod a dolgokat. – Aztán a gyűrött fecnire nézett, amit Abby mutatott neki. – A szexuális életeteket feldobó alkalmazás meg az a harminc nap szünet, ami alatt nem beszéltek a pénzről, hogy sikerüljön végre beindítani a könyvedet, egész jól hangzik.

Abby ismét ivott egy kortyot. Egy jó nagyot.

– Még mindig nem írtam egy szót sem. Fogalmam sincs, mit írjak.

A barátnője felsóhajtott.

– Majd lesz. Akkor jön meg az ihlet, amikor a legkevésbé várod. Nem azt mondtad, hogy ez így működik?

– Az elsővel valóban így történt, de most már hónapok teltek el, és még mindig semmit nem írtam. Kezdem azt hinni, nekem csak egy könyvre való ötletem volt.

– Ha gondolod, rólam bármikor írhatsz.

– Nem foglalkozom mocskos erotikával.

– Na, ez jó! – vigyorgott Hannah. – Látom, az alkohol harciassá tesz. Ez tetszik. Talán fontolóra kellene venned, hogy amikor új frizurát csináltatsz, és rászoksz az alkoholra is. Egyfajta generáljavításként.

– Még mindig keresed azt a sört, Gumimacikám? – kiáltotta Stuckey a nappaliból.

Egy pillanattal később Brendan is megszólalt.

– Abby, te is hoznál egyet? Ha már úgyis a konyhában vagy.

Abby ivott még egy kortyot, és megnyalta az ajkát.

– Máris, Angyalbögyörőm!

4

– Júlia, kicsim, mi a baj az összképpel?

Júlia az ajtóban állt, a keretnek támaszkodott, és csak a háta mögött, a folyosó végén égve hagyott lámpa világította meg. Rómeó mindössze a körvonalait tudta kivenni, körülbelül sejtette az alakját, de Júlia rendszerint szűk ruhát viselt, és még a körvonalain is bőven volt mit nézni. Remek árnyalakot produkált. Mint mindig. A cipőjét a furgonban hagyta, és a férfi hirtelen elkapta a lány lábujjainak apró mozdulatát, ahogy a puha plüss-szőnyeget masszírozta. Imádta a puha dolgokat. Amikor megszólalt, a hangjától rendesen libabőrös lett a férfi karja.

– Rosszul kötötte meg a csomót.

Rómeó lassan bólintott, majd lustán, elnyújtva megismételte a szavakat:

– Teljesen rosszul kötötte meg a csomót.

– Azt mondtad neki, hogy tengerészcsomót kössön, erre én egy csúszócsomót látok. Messziről megismerem.

A hálószoba kissé hétköznapinak tűnt. Semleges színek, sok, igazából túl sok szürkésbarna mindenütt. A falon néhány festmény, de semmi különös. Rómeó biztos volt benne, hogy ha megfordítaná őket, akkor a HomeGoods, az IKEA vagy valami hasonló ótvar hely márkajelét látná rajtuk. Júlia úgy döntött, hogy az ajtóból figyeli az eseményeket, ő viszont az ágy lábához húzott egy széket, megfordította, és lovagló ülésben helyezkedett el rajta. Semmit sem akart kihagyni.

– A tengerészcsomót kegyetlenül nehéz kibontani, a csúszócsomót meg könnyű – mutatott rá Júlia. – Nem szívesen vádaskodom, de azt hiszem, direkt csinálta.

– Nem tudom, hogyan kell tengerészcsomót kötni! Csináltam egy csomót, és kész. Mit akartok tőlem?

A nő hangja el-elakadt, a félelem és a zaklatottság keveréke érződött benne.

Rómeónak tetszett ez a riadalom.

Azt jelentette, hogy a nő éber, és retteg.

Totálisan jelen van az adott pillanatban.

Előfordult, hogy egyesek kikapcsoltak, és ha nem figyeltek eléggé, a dolog közel sem volt olyan szórakoztató. Ő viszont megígérte Júliának, hogy ma jól fognak mulatni.

Rómeó megköszörülte a torkát, és megszólalt:

– Ha nem tudod, hogyan kell tengerészcsomót kötni, akkor köss olyat, amilyet tudsz. Ha nem valami szar, ami könnyen kibomlik, akkor mindenki elégedett lesz. Bele sem akarok gondolni, mi lenne, ha megpróbálnál átverni minket, és meg akarnád könnyíteni az emberednek a szökést.

– Nem próbálom!

– Amikor megérkeztünk, úgy tűnt, egyenes nő vagy. Megbízható fajta. De ha túl lazán bánsz a kötéllel, Júlia és én kénytelenek leszünk átértékelni a jelenlegi szerepedet. Talán nem is vagy olyan fontos számunkra, mint azt először gondoltuk.

A nő megrázta a fejét, de az is lehet, hogy reszketett. Nehéz volt megállapítani. Akárhogy is, áthajolt a férje fölött, eloldotta a csuklóját a fejtámlához rögzítő kötelet, és újra nekilátott a csomó megerősítésének. Ezúttal sikerült egy tisztességesebbet összehoznia, a tengerészcsomó és a halászcsomó keverékét, és amikor meghúzta, a férje fájdalmasan összerezzent. Talán még kiáltott is, ez nem volt egyértelmű a szájába tömött pecek miatt.

– Így már jobb, ugye, Júlia?

– Sokkal.

Korábban Rómeó rögzítette a férfi lábát és törzsét az ágyhoz. A házaspárral most találkozott először, nem ismerte még őket eléggé, és nem volt hajlandó a feleségre bízni egy ilyen fontos feladatot. De a kezek összekötözését szívesen meghagyta a nőnek, hogy azt higgye, mégis van némi beleszólása az események folyásába.

A férj már meztelen volt, amikor ők megérkeztek. Az ágyon elterülve bámulta a telefonját, ahelyett, hogy a szoba másik végében vetkőző feleségében gyönyörködött volna. Rómeó ezt kissé szomorúnak találta. Tiszteletlenségnek tűnt. Már négy éve, hogy együtt volt Júliával, de ha csak rágondolt, hogy a lány vetkőzni kezd, máris minden porcikája bizseregni kezdett. Sem Byront, sem Cindyt nem kérdezte meg, hogy mióta vannak együtt, de a válasz egyértelműen az lehet, hogy túl régóta, mert az ember a lelki társa iránt sosem veszíti el az érdeklődését, csak egy olyan partner iránt, akinek az ideje már lejárt. Meglehet, évek óta most először szórakoznak egy kicsit egymással.

Rómeó áttette a súlyos .44-es Magnumot a bal kezéből a jobba, a csövet a szék háttámlájára fektette, és lazán Cindy felé mutatott vele.

– Kell tabletta Byronnak, hogy akcióba lendüljön? Mert egyértelmű, hogy még nem áll készen.

Cindy egy másodpercig mintha nem is értette volna, miről beszél, aztán a férje péniszére bámult. A szerv aprócska dudorrá aszalódott össze. Úgy nézett ki, mintha megpróbált volna behúzódni a férfi testébe, és ott elbújni.

– Nem… szed semmit. Legalábbis nem tudok róla.

Júlia ekkor megmoccant az ajtóban.

– Szerintem miattunk lehet, szivi. Előfordulhat, hogy a jelenlétünk kényelmetlenül hat szegény emberre.

Rómeó egyetértően bólintott.

– Mit gondolsz, Cindy? Újra formába tudod hozni az emberedet?

Rómeó a hüvelykujjával felhúzta a Magnum kakasát. Apró gesztus, de elég ahhoz, hogy megértesse a házigazdákkal a lényeget.

– Miért nem veszed le a melltartódat és a bugyidat? – érdeklődött. – Hiszen mi itt mind barátok vagyunk.

Cindy a pisztolyról a férfira kapta a tekintetét, és először meg sem moccant. Szokott ez így lenni, és egy kicsit erősebb érvekre volt szükség, de aztán a nő mégis a háta mögé nyúlt, kioldotta a melltartóját, és hagyta, hogy a földre hulljon. Az alsóneműjével kissé tétovázott, és Rómeó már azt hitte, hogy fel kell állnia és segítenie, de aztán Cindy kétoldalt becsúsztatta a hüvelykujját, és finoman leeresztette a bugyit, majd kilépett belőle. Egész elfogadható teste volt. Nem a legjobb, amit Rómeó valaha látott, de nem is a legrosszabb. Az biztos, hogy sokkal jobb állapotban volt, mint szegény Byron.

– Láss hozzá, Cindy! – lengette meg a fegyvert. – Ideje, hogy felébreszd a Kis Byront! Dolga van a fiúnak.

Cindy korábban már sírva fakadt, aztán elcsöndesedett, de most újra záporozni kezdtek a könnyei. Márpedig az nem jó. Semmi sem teszi tönkre úgy a jó hangulatot, mint a bőgés.

Rómeó újra meglóbálta a fegyvert.

– Ez zavar? És ha elteszem?

A Magnumot a háta mögé dugta, betuszkolta a farmerja derékszíjába, és mindkét kezét felemelte.

– Látod? Volt fegyver, nincs fegyver!

– Gyerünk, Cindy, dolgozz rajta! Húzgáld, dörzsölgesd! – dorombolt Júlia az ajtóból. – Tudod te, hogy kell azt.

Cindy közelebb csoszogott az ágyhoz, és a férje után nyúlt. A keze remegett, csoda, hogy egyáltalán sikerült megmarkolnia, de végül megoldotta. Becsületére legyen mondva, megpróbálta, a Kis Byron azonban mintha nem is létezett volna.

Körülbelül egy perc múlva Rómeó megköszörülte a torkát.

– Ne haragudj, Júlia. Nagyon sajnálom, hogy meg kell kérjelek, de úgy nézem, neked kell kézbe venned a dolgokat.

Júlia árnyéka megdermedt az ajtóban, miközben a kérést fontolgatta, aztán belépett a szobába, épp csak annyira, hogy a hátsó ablakon át beszűrődő holdfény udvarába kerüljön. Azt a farmersortot viselte, amit Rómeó annyira szeretett. Mintha csak ráöntötték volna. Napbarnított lába szinte a végtelenbe nyúlt, a férfinak pedig minden erejére szüksége volt, hogy visszatartsa magát, és ne kapja el, ne döntse le ott, a szoba közepén, csak hogy megmutassa Byronnak és Cindynek, hogyan is kell ezt csinálni.

Júlia átvágott a szobán, gyors pillantást vetett Cindyre, és az ágyhoz kötözött férfi fölé hajolt. Egész közelről, halkan megszólalt:

– Helló, Byron! Egy pillanatra felejtsd el a feleséged, felejtsd el, hogy Rómeó az ágy végében áll, és gondolj arra, hogy nincs itt más, csak te meg én. Csak mi ketten, angyalom.

Júlia valósággal dorombolt. A lélegzete olyan forró volt, hogy Rómeó szinte látta, ahogy az ajkáról a férfi fülébe kúszik.

– Álltam az ajtóban, és néztelek. Elképzeltem, hogy megérintesz, hogy a tenyered a pólóm alá csúszik, aztán lejjebb, a sortomba… Elképzeltem, hogy csak egyetlen ujjad mi mindent tudna velem tenni… és már a gondolattól is elázott a bugyim… Fogalmad sincs, mennyire kívánlak… – Finoman végigsimított a férfi mellkasán, ujjaival követte a kötelek útját, mígnem a tenyere megpihent a pasas combján. – Ha szépen megkérjük Cindyt, mit gondolsz, a számba teszi? Hagyja, hogy megkóstoljalak? Hadd fogjon körbe a szám, miközben megnősz… de csodás érzés is az!

A lány szavai teljes csöndbe borították a szobát.

Byron Júliára bámult.

Jó néhány másodperc telt el így, miközben Cindy lélegzete hallhatóan elakadt.

Az ujjai még mindig a férje pénisze köré fonódtak, amikor az merevedni kezdett. A nő elengedte, és elszörnyedve hátrált egy lépést.

– Aha! – rikkantotta Rómeó. – Ott van ni, a kis fickó! Tudtam én, hogy képes vagy rá, Byron!

Rómeó a háta mögé nyúlt, megragadta a Magnumot, és felugrott a székről. Az első lövés Cindy halántéka bal oldalába hatolt, és az agyával együtt a falra fröccsentette a nő utolsó gondolatát is. Aztán két gyors lövést eresztett Byronba, az egyiket a mellkasába, egy másikat a homlokába. Majd tökön lőtte, mert miért ne?

A fegyver dübörgött.

Fantasztikus volt.

– Képtelen vagyok tisztelni az olyan férfit, aki felebarátja feleségét kívánja – mondta Rómeó, miután a zaj elült. Júlia félreugrott, amikor ő elővette a fegyvert, de Byron vére így is ráfröccsent az arcára. Meg sem kísérelte letörölni.

– Én sem kedveltem különösebben. Egy pillanatra azt hittem, tényleg azt akarod, hogy én verjem ki neki.

A férfi két kezébe fogta Júlia arcát, és magához vonta, közben a hüvelykujjával végigsimította az állát.

– Soha, kicsim! Soha. – A szája könnyedén megérintette a lányét. Ekkor érezte meg a benzin szagát. – Rád is fröccsent?

– Egy kicsi – vallotta be Júlia. – Amikor kiürítettem a kannát a földszinten.

5

– Odébb vinnéd a könyököd? Nyom.

– Bocsi.

Brendan Abbyn feküdt, karja a saját mellkasa és a nő melle közé szorult. Vastag steppelt takarójuk a lábuk közé gabalyodott. Az éjjeliszekrényen álló Alexából Adele duruzsolt a kitartásról és a zűrzavarról, amibe belekeveredett.

Sosem szexeltek spontán. Talán kezdetben, még az egyetemen, amikor másnap csak az órákra kellett bemenni, vagy a minimálbéres diákmunkát elvégezni. Amint kikerültek a „nagybetűs Életbe”, minden spontán megnyilvánulásukat elnyomta a nyolcvanórás munkahét, a stressz és az egyre növekvő felelősség. Volt egy időszakuk, amikor beütemezték a szexet (minden harmadik nap, kivéve, ha Abby épp menstruált). És ez így ment Obama elnökségének nagy részében, sőt még Trump első éveiben is, egészen a 2020-as Nagy Horkolási Incidensig. Abby szeretkezés közben elaludt, és miután Brendan nagy nehezen túltette magát a szégyenen, majd némán megvitatta magában, hogy kiverje-e magának, vagy sem (nem verte ki), ő is elaludt. Az ütemterv ezzel meghalt, eltemették ugyanoda, ahová a spontaneitást is, és maradtak az időnkénti, gyors egymásnak ugrások, amelyeket egy-egy Netflix-sorozat különösen gerjesztő jelenete váltott ki belőlük. A férfi ezt karbantartó szexnek nevezte. A neje dugásidőnek hívta. Mindketten úgy tettek, mintha élveznék, bár inkább afféle feladatnak tűnt, amit ki kell pipálni a házastársi teendők listájáról, semmint mámorító örömnek.

Ám a pszichológus házi feladatot adott nekik.

Vonakodva bár, de megegyeztek, hogy este kilenckor találkoznak a hálószobában, és végrehajtják.

A lámpákat lekapcsolták. Abby gyertyát gyújtott, de sajnos az illatosított fajtából, és a szobát elárasztó orgonaillattól Brendannek ingere támadt tüsszenteni. Tapasztalatból tudta, hogyha egyszer tüsszögni kezd, akkor nincs megállás. Valahogy el kellett fojtania.

– Megnyalogatlak, jó?

– Jó.

Abby szeretkezés közben hajlamos volt zavarba jönni, ezért Brendan az ilyen lépéseket szerette előre tisztázni. Lassan lekúszott a felesége testén, közben finoman végigcsókolgatta. Ezalatt igyekezte elrugdosni az összegyűrődött paplant az útból, és a pillanatot kihasználva megdörzsölte az orrát, hogy elnyomja a tüsszentési ingert, mielőtt egészen felerősödne. Biztos volt benne, hogy Abby ebből semmit sem vett észre, de a biztonság kedvéért eltöltött egy kis időt a lábikrája csókolgatásával, mielőtt áttért a combja belsejére, majd befurakodott a combja közé. A felesége halkan felnyögött, meggörbítette a hátát, és a férfi fejéhez nyomta magát. Eltelt egy perc. Adele közben belefogott az Easy on Me-be, és ekkor Brendan valami rémes hangot hallott. Felemelte a fejét, és Abbyre nézett.

– Te most kuncogsz?

A neje megdermedt. A szeme elkerekedett. Kinyitotta a száját, de gyorsan becsukta, mielőtt még egy szó is kibukhatott volna rajta.

– Nevettél, igaz?

Brendan a könyökére támaszkodott, hogy jobban lássa a feleségét. Ő elpirult. Zavartan nyelt egyet.

– Bocsáss meg, csak… nem borotválkoztál, ugye? És a borostád… csiklandoz.

– Ezt most komolyan mondod?

– Sajnálom. Folytasd csak. Tegyünk úgy, mintha nem történt volna semmi. Finom volt. Igazán. Jólesett.

A férfi most már felült.

– Szeretnéd, hogy megborotválkozzak?

– Nem. Teljesen jó minden. Csak váratlanul ért.

– Váratlanul ért, hogy megcsiklandozott a borostám?

– Igen.

– De ha számítottál volna rá, akkor rendben lett volna?

Abby nem válaszolt rögtön.

– Aha – felelte aztán.

Csakhogy Brendan ezt nem vette be.

– Minden reggel megborotválkozom. Ami azt jelenti, hogy estére mindig ekkora borostám lesz. Vagyis… amikor… Szóval, tudod… olyankor. Mindig… csiklandoz?

Abby megint hallgatott egy másodpercig, végül bólintott.

– Igen.

A férfi a hátára fordult, és a plafonra bámult.

– Ha zavart, miért nem szóltál soha semmit?

– Az, hogy zavart, nagyon erős szó.

– Oké, akkor válassz egy másik szót. Nem ez a lényeg. A lényeg az, hogy ha nem mondod el, nem tudom. Szent isten, Abby! Tizenhárom éve vagyunk együtt. Nem ez az első alkalom, hogy szexelünk. Ez azt jelenti, hogy mindig… hogy valójában sosem élvezted… – Brendan felsóhajtott, és az oldalára gurult.

Most a felesége ült fel.

– Ez nem igaz. Mindig élvezem, ha együtt vagyunk.

– Ja.

Abby a paplan után nyúlt, és magára húzta. A pillanat (ha volt egyáltalán) elszállt.

– Ilyesmiről nem szoktunk beszélni.

– Hát, akkor talán kellene. Te mondtad a pszichológusnak, hogy sosem beszélgetünk. Ahogy elnézem, ebben van is némi igazság. Igazad lehet.

A nő közelebb fészkelődött, és fejét a férfi vállára hajtotta.

– Pedig régebben szoktunk. Kezdetben. Gondolom, az élet valahogy mindig közbeszól.

Adele ekkor belekezdett abba a régi Garth Brooks-számba, amit Brooks Billy Joeltől lopott.

Brendan végigsimított a felesége haján.

– Eláruljak egy titkot?

– Persze! – nézett Abby a szemébe.

– Nem is szeretem Adele-t.

Ezúttal Abby már hangosan nevetett.

– Azt hittem, hogy igen. Hogy őszinte legyek, mindig is nyafogósnak tartottam a hangját.

Ezen Brendan is nevetett.

– Alexa, stop! – mondta végül.

És Alexa elhallgatott.

A szobára csönd telepedett.

Abby megcsókolta a férje vállát, és felállt az ágyról. Magára terítette a steppelt takarót, átment a szobán, és elkezdett a komódon heverő táskájában turkálni. Brendan telefonjával és a dr. Donettitől kapott papírdarabbal tért vissza az ágyba.

– Talán ki kellene próbálnunk. Végül is miért ne?

– Miért ne. – A férfi elvette a telefont, és belépett az app store-ba. – Mi is a neve?

– Édes & Pikáns.

6

– Azta! – suttogta Abby. – Hogy lehet, hogy itt egy alkalmazás, ami már százhatezer értékelést kapott, és én még soha nem is hallottam róla?

– Az sok?

Brendan tényleg nem igazán értett az ilyesmihez. Ritkán töltött le bármit is a telefonjára.

Abby azonban vérprofi volt. Mostanában pedig kifejezetten túl sok időt töltött azzal, hogy a kis képernyőt bámulta. Amikor Hannah elkezdett szabad szemmel is jól látható összegeket keresni a posztjaival, Abby nekilátott tanulmányozni az internetet, abban a reményben, hátha talál magának egy jövedelmező területet. Emiatt is sokat veszekedtek, különösen azóta, hogy felmondott. Brendan majd felrobbant, amikor látta, hogy csak a telefont nyomkodja ahelyett, hogy írna.

– Első helyen áll az app store-ban. – Abby legörgetett a képernyőn, gyorsan elolvasva a leírást, és átfutotta az alkalmazáshoz mellékelt fotókat is. – Ingyenesen letölthető, és nincs szó semmiféle alkalmazáson belüli vásárlásról.

– Az mit jelent?

– Hogy nem tudok rájönni, miből lesz pénzük.

– És az baj?

– Senki sem hoz létre egy alkalmazást csak úgy. Azért csinálják, mert keresni akarnak vele.

– És az baj?

– Hagyd már abba, és töltsd le! – csapott Abby a férje vállára.

Brendan rákoppintott a letöltésre, és a biztonsági ellenőrzés során az érzékelőhöz nyomta a mutatóujját, amikor erre a megjelenő utasítás felszólította. Abby takaróba burkolózva várakozott mellette, és együtt figyelték, ahogy a kis folyamatjelző sáv lassan balról jobbra haladt. Amikor a letöltés befejeződött, Brendan rákoppintott a megnyitásra.

A képernyő zárolt, majd elsötétült.

– Mi a fene!

– Lefagyott? – nézte a telefont Abby homlokráncolva.

A férfi sorra nyomogatta az oldalsó gombokat, majd a képernyőre is rákoppintott. Semmi.

– És ha újraindítod?

Újraindította.

A telefon bekapcsolt, és amikor kérte, Brendan beütötte a PIN-t. A képernyőt ekkor kitöltötte az Édes & Pikáns logója, és a következő felirat jelent meg: Az International Entertainment Corp terméke: Kitárul a szabadságodhoz vezető kapu!

– Micsoda hülye szöveg! – jegyezte meg Abby.

– Gondolom, valami kínai srác írja ezeket a szülei házában, az alagsorban berendezett dolgozószobában. Az okoscsengőnkhöz mellékelt használati utasításra emlékeztet: „A D jelzésű gomb bekapcsolása élvezetet ad!” Azóta sem tudom, mit jelent az a D betű. Az őrületbe kerget, ha csak rágondolok.

A képernyő váltott:

Üdvözlünk, Brendan Hollander!
Szeretnéd egyidejűleg a partnered telefonjára is
telepíteni az Édes & Pikáns-alkalmazást?

Noha kérdés volt, a képernyő nem kínált fel Igen vagy Nem válaszlehetőséget, csak azt, hogy Rendben. Brendan rákoppintott, mire Abby telefonja halk pittyenéssel jelzett, kissé távolabbról, a fürdőszobából.

– Az alkalmazás lehetővé teszi, hogy az én telefonomra is letöltsd? Honnan tudja egyáltalán, hogy én vagyok a partnered?

– Talán átvizsgálta az üzeneteimet, és a számtalan nyaggatásból kikövetkeztette, hogy csak te lehetsz az.

Abby erre meglegyintette Brendant, aki észrevette, hogy a felesége mosolyog. Nem valami félszeg, udvarias vigyorral, hanem rendes, igazi mosollyal. Nagyon bájos volt így, és ezt majdnem meg is mondta neki. Ám végül nem tette, és a lehetőség elillant.

Szeretnél bejelentkezni a Facebookon keresztül?

Abby arcáról eltűnt a mosoly.

– De hát nem vagy már bejelentkezve? Hiszen tudta a nevedet.

Megint nem volt Igen vagy Nem válaszlehetőség, csak az, hogy Rendben.

Brendan újra koppintott.

Engedélyezd az Édes & Pikáns számára,
hogy nyomon kövesse a más vállalatok alkalmazásaiban
és weboldalain folytatott tevékenységedet:
– Nem engedélyezem
– Engedélyezem

Brendan rákoppintott a Nem engedélyezem gombra, de semmi sem történt. Erre erősebben koppintott, mintha az bármit is számított volna.

Amikor harmadszor is megnyomta, felvillant az Engedélyezem szó, és a képernyő váltott.

– Komolyan, ez biztosan hibás!

Megjelent egy újabb folyamatjelző sáv. Majdnem egy percig tartott, mire a színes vonal végigért.

Abby telefonja ismét pittyent egyet a fürdőszobában. Egyikük sem ment érte, hogy megnézze. Mindkettőjüket a Brendan képernyőjén megjelenő üzenet olvasása foglalta le:

Jó fizikai állapotban vagyok. A napi 2,5 mg Lisinopriltól eltekintve, amelyet magas vérnyomásra szedek, nincs más szív- és érrendszeri vagy egyéb egészségügyi problémám.

– Ezt meg honnan tudja?

A férfinak fogalma sem volt róla.

– Valószínűleg az egészségügyi applikációmból. Vagy talán a gyógyszertáriból. Nem tudom.

Ezúttal egy Van és egy Nincs opció is megjelent. Brendan a Nincsre koppintott.

Kísérletező vagy unalmas szeretőnek tartod magad?

Brendan ujja a Kísérletező fölött lebegett, de a felesége megköszörülte a torkát.

– Oké, oké – és a férfi rákoppintott az Unalmasra.

Máris jött a következő kérdés:

Az alábbiak közül melyik jellemzi legjobban a partneredet
az ágyban? Frigid, tétova vagy érzékeny?

– Ez így nem igazán ad választási lehetőséget – nézett értetlenül Abby.

– Már megint előjött a hibája: nem engedi, hogy válaszoljak. Vagy Igen vagy Nem. Nincs más lehetőség.

Brendan a Nemre koppintott.

Értem.

– Na, én meg végképp nem értem.

Élvezi a partnered szex közben a fájdalmat?

Egy pillanatig mindketten dermedten bámulták a kérdést.

– Ó, már értem, mit csinál! – kiáltotta Brendan. – Létrehoz egy alapbeállítást.

– És? Erre a kérdésre sincs Igen/Nem lehetőség. Csak okézni lehet. És csak hogy tudd, nem élvezem a fájdalmat. Egyáltalán, miféle kérdés ez?

– Akkor most mit csináljak?

– Én ezt nem akarom leokézni.

– De hát ez csak egy alkalmazás, Abby – sóhajtotta Brendan. – Egy játék. Ha olyasmire próbál rávenni minket, amit nem akarunk megtenni, akkor nem tesszük meg. – Azzal rákoppintott az OK gombra, mielőtt a neje ismét tiltakozhatott volna. A képernyőn erre megjelent a következő kérdés.

Élvezed szex közben a fájdalmat?

Brendan ismét megnyomta az OK-t.

Élvezed, ha szex közben fájdalmat okozol?

OK.

Előfordult már, hogy te vagy a partnered szex közben fojtogattátok egymást?

– Létezik egyáltalán ilyesmi? – ráncolta a homlokát értetlenül Abby.

– Igen – bólintott elgondolkodva a férfi. – Emlékszel arra a zenekarra? Az INXS-re?

– Persze.

– A frontemberüket egy szállodai szobában találták meg holtan, egy derékszíjjal a nyakán. Véletlenül megfojtotta magát, miközben kiverte.

– Uh!

– Hát ja.

Ezúttal az alkalmazás lehetővé tette, hogy Brendan Nemmel válaszoljon.

Szeretnéd kipróbálni?

– Részemről Nem a válasz – jelentette ki Abby határozottan.

Csakhogy, mint már korábban is, az elutasítás nem volt opció. Csak okézni lehetett. Brendan gyorsan rákoppintott, mielőtt Abby tiltakozhatott volna.

– Ha valami olyasmire próbál rávenni minket, amit nem akarunk megtenni, akkor nem tesszük meg – ismételte meg a férfi a korábbi érvét.

És ahogy a további kérdések megjelentek, mindet automatikusan jóváhagyta. Egyre gyorsabban koppintgatott, mígnem a kérdések már olyan sebesen jelentek meg és tűntek el, hogy alig tudta elolvasni őket.

Megosztottátok-e már másokkal is az ágyatokat?

OK.

Dominánsnak tartod magad?

OK.

Megadónak tartod magad?

OK.

Te vagy a partnered gondoltatok már arra,
hogy állattal szexeljetek?

OK.

Szexeltél már mozgó járműben?

OK.

Te vezettél?

OK.

Védekeztek szex közben?

OK.

Megfelelő körülmények között fontolóra vennétek
a védekezés nélküli szexet?

OK.

Használtál már valaha a szexhez játékokat vagy kellékeket (például vibrátort)?

OK.

Vannak ilyen játékaid vagy kellékeid (például vibrátor)?

OK.

Nézel pornót?

OK.

Rendszeresen?

OK.

Előfordult már, hogy te vagy a partnered pornográf
anyagot készítettetek?

OK.

Te vagy a partnered szoktatok-e maszturbálni?

OK.

Rendszeresen?

OK.

Te vagy a partnered maszturbáltatok-e már a másik előtt?

OK.

Te vagy a partnered maszturbáltatok valaha idegenek előtt?

OK.

Maszturbált már előtted vagy a partnered előtt
egy idegen?

OK.

Még legalább egy tucat hasonló kérdés repült el a szemük előtt. A végére Brendan olyan gyorsan nyomkodta az OK gombot, hogy észre sem vette, az alkalmazás már nem egyszerű kérdéseket tesz fel, hanem szöveg beírására szólítja fel.

Megállt, és felolvasta a következő utasítást :

Válasszatok a partnereddel egy biztonsági jelszót,
és írd be ide: ha te vagy a partnered bármikor kényelmetlenül érzitek magatokat, egyszerűen mondjátok ki a jelszót, jelezve, hogy meg akarjátok szakítani az aktuális tevékenységet.

Brendan a feleségére pillantott.

– Van ötleted?

A nő tágra nyílt szemmel bámulta a telefon képernyőjét. Nyilvánvaló, hogy még mindig a korábbi kérdésáradatot emésztette. A férfi már éppen újra meg akarta kérdezni, amikor Abby megszólalt:

– Magnólia. – Legyen ez.

– Magnólia?

– Könnyű megjegyezni, és nem olyan szó, amit csak úgy véletlenül kimondanánk.

Brendan ebbe nem tudott belekötni.

Beütötte, hogy magnólia, és nyomott egy Entert.

Ezzel hozzáférést biztosítottál az alkalmazásnak a kamerádhoz és a mikrofonodhoz.

– Á, nem! Nem adtam!

– Hibás, emlékszel? – jegyezte meg Abby.

Kérlek, mondd ki hangosan a biztonsági jelszót.

Abby erre összevonta a szemöldökét.

– Szóval most már le is hallgat minket?

Kérlek, mondd ki hangosan a biztonsági jelszót.

Brendan megköszörülte a torkát.

– Magnólia.

Köszönöm.
Abby Hollander, kérlek, mondd ki hangosan
a biztonsági jelszót.

Abby a férjére nézett. Arcára egyértelmű döbbenet ült ki attól, hogy a neve megjelent a telefon képernyőjén.

– Magnólia – suttogta aztán.

Köszönöm.

Ismét felbukkant egy folyamatjelző sáv, aztán megszólalt egy három hangból álló dallam, és felvillant a felirat:

Üdvözöl az Édes & Pikáns!

7

A fürdőszobában Abby telefonján is megszólalt a dallam. Még mindig a steppelt takaróba burkolózva felállt, behozta a készüléket a fürdőszobából, Brendan telefonja mellé pottyantotta az ágyra, és leült. Az Édes & Pikáns logója megjelent a képernyőjén, majd mindkét telefonon feltűnt a köszöntés:

Üdvözöl az Édes & Pikáns-alkalmazás!
A játék célja, hogy a partnereddel közösen
pontokat gyűjts.
A megfelelő számú pont megszerzése után
a következő szintre léphetsz.
Az alábbi szintek érhetőek el:
Kezdő
Bronz
Ezüst
Arany
Platina
Az alacsonyabb szintek alárendeltek a magasabb szinteknek.

– Ez meg mit jelent? – hajolt Abby a képernyő fölé.

– Azt, hogy ha én Arany vagyok, te pedig Ezüst, akkor azt kell tenned, amit mondok.

– Arról szó sem lehet!

– Hová tűnt a kalandvágya, Mrs. Hollander?

Egyes pontokat egyénileg, másokat a pároddal közösen szerezheted meg. Gratulálunk! Mindketten kaptatok 100 pontot az alkalmazás telepítéséért és az általános szerződési feltételek elfogadásáért!

Mindkét telefon pittyent.

Az iPhone-képernyők jobb felső sarkában, közvetlenül az akkumulátor kijelzője alatt megjelent egy százas szám.

– Vajon hány pont kell a következő szint eléréséhez? – kérdezte Abby.

Mindkettőtöknek 4900 pontra van szüksége,
hogy elérjétek a Bronz szintet.

– Tessék, úgy látszik megkaptad a választ.

A játék egyszerű. Koppints az Édes vagy a Pikáns opcióra, és végezd el a kapcsolódó feladatot. A pontszámok a feladat nehézségi fokától függenek. Az Édes feladatok általában szelíd, játékos kihívásokat tartalmaznak. Céljuk, hogy beszélgetésre biztassanak a partnereddel. A Pikáns feladatok kissé kockázatosabbak.

– Szóval ez egyfajta szexi felelsz vagy mersz játék? – kérdezte Brendan.

– Úgy tűnik.

Ha bármelyik ponton kényelmetlenül érzitek magatokat, mondjátok ki a jelszót.
Szeretnétek elkezdeni?

Itt ismét csak az OK volt az egyetlen lehetőség.

Brendan rákoppintott, és a telefonja képernyője elsötétült. Abby telefonja viszont életre kelt, megjelent az Édes & Pikáns logója, majd egy egyszerű kérdés:

Édes vagy Pikáns?

– Azt hiszem, én kezdek – mondta a nő, majd tétován rákoppintott az Édes gombra.

Mondd el a partnerednek, mikor végeztél
legutóbb önkielégítést!

– Hát, akkor rajta. Oké. Megy ez nekem! – vörösödött el Abby. Vett egy nagy levegőt. – Tegnap este zuhanyzás közben.

– Komolyan? – Brendan érezte, hogy neki is égni kezd az arca. Sosem beszéltek ilyesmiről. És még sosem látta ennyire zavarban a feleségét. Aztán eszébe jutott valami, és elvigyorodott.

– Amikor tegnap este beléptem a zuhanyzóba, a vízkeverő a kézi zuhanyzóra volt állítva a fej fölötti permetező helyett.

Abby erre szemmel láthatóan elborzadt, és a párnába temette az arcát.

– Ó, istenem, mindjárt végem!

– Pedig ez elég izgató – mormolta Brendan halkan. – És… gyakran csinálod…?

Abby még mélyebbre süllyedt a párnába.

– Nagyon. Nem eléggé. Nem tudom. – A füle vörösen égett. – Nem te jössz?

Ám ekkor Abby telefonja felől játékos dallam csendült fel, és a férfi a kijelzőre pillantott.

– Hé, kaptál száz pontot!

– Szóval nyerésben vagyok? Akkor most én parancsolok neked?

– Nyugi, Zuhanytündér! Mindketten Kezdő szinten vagyunk. Egy fityiszt parancsolsz te nekem!

Abby képernyője elsötétült, Brendané pedig felvillant, rajta ugyanaz a kérdés, mint az előbb a nejéén:

Édes vagy Pikáns?

– Itt az ideje, hogy átvegyem a vezetést – vigyorgott Brendan, és rákoppintott a Pikánsra.

Mindkét telefon kijelzőjén megjelent ugyanaz a szöveg.

Randi: Holnap este vacsorázni mentek!
A bostoni Menton’sban foglaltunk nektek asztalt holnap este nyolc órára. Vegyél a partnerednek egy új, szexi öltözéket, és tedd az ágyatokra legkésőbb holnap este hatig. Ez az alsóneműtől a cipőig mindenre kiterjed. Tetőtől talpig öltöztesd fel! Ide kattintva bármikor megtekintheted a méreteit ennek a Pikáns kihívásnak a teljesítése közben.

Az aktuális pontszámaik alatt mindkettejük telefonján megjelent egy visszaszámláló: 21:35:22.

– A Menton’sba lehetetlen asztalt foglalni – közölte Abby. – Hónapokra előre tele vannak.

Brendan felkapta a telefonját, és rákattintott az üzenetben szereplő linkre. Néhány másodperc múlva a felesége felé nyújtotta a telefont.

– Ezek tényleg a te méreteid?

Abby tanulmányozta a listát, a cipőmérettől kezdve a testméretekig mindent, és bólintott.

A férfi ránézett.

– Szerinted ezt honnan tudja az alkalmazás? – kérdezte.

– Amikor telepítetted, hozzáférést kapott a többi alkalmazásban tárolt információkhoz. Sok ruhámat online rendelem, gondolom, onnan szerezte meg. Ugyanígy tudott a vérnyomásgyógyszeredről is.

– Azért ez egy kicsit hátborzongató.

– Azt hiszem, ez attól függ, mennyire fontos az embernek a magánszférája. Van, aki időmegtakarításnak tekinti, ha ennyi mindent tárolhat az online rendszerekben.

– Ez akkor is kurvára hátborzongató.

– Hát ja. Asszem, az.

Brendan telefonja ekkor pittyent egyet.

– Egy e-mail-visszaigazolás jött, hogy foglalásunk van a Menton’sba holnap este nyolcra.

Abby még mindig a takaróba burkolózva ült, de az egy picit lecsúszott a válláról. A férfi meglátta a melle domborulatát. A nő észrevette, hogy a férje nézi, és visszahúzta a takarót.

– Egyáltalán megengedhetjük mi ezt magunknak?

– Nem – mormolta Brendan. – De ettől függetlenül mégis meg kellene tennünk.

Abby keze után nyúlt.

– Nézd – kezdte –, tudom, hogy nehéz időszakon mentünk keresztül, de szeretlek, és hiszem, hogy ha nem adjuk fel, akkor a végén minden rendbe jön. Ha nem próbáljuk meg, ha így folytatjuk, ahogy eddig…

A hangja elhalt, de Abby egyértelműen tudta, mire akar kilyukadni, mert egyetértően bólogatott.

– Túlságosan beleragadtunk egy mókuskerékbe, ennyi az egész – mondta a felesége. – Szerintem fogadjuk meg a terapeuta tanácsát. Nem beszélünk a könyvről, se a pénzről, se a munkáról. Elmegyünk vacsorázni, mint régen, amikor még csak randiztunk. Ne foglalkozzunk semmivel, csak élvezzük egymás társaságát. Kifizetjük a hitelkártyánkkal, és majd kitaláljuk, hogyan tesszük vissza a pénzt a következő hónapban. A vacsorára, a ruhára, mindenre.

Mivel Brendan azzal foglalkozott, hogy mások pénzügyi mélyrepülését vizsgálta, szinte irtózott a gondolattól, hogy olyasmiért fizessenek hitelkártyával, amit nem engedhetnek meg maguknak. Azonban tudta, hogy a feleségének igaza van. Egyszerűen tényleg meg kellett tenniük. Felsóhajtott.

– Oké, de talán rajta kellene hagynunk az árcédulát a ruhákon, hogy a bál végén visszavihessük az üvegcipőt.

Édes & Pikáns™

♥

Édes

Mikor gondoltál rá először, hogy le akarsz feküdni a partnereddel?

8

Stuckey a falnak dőlt, és belekortyolt a csokiturmixába.

– Ha nincs Isten, akkor ki a fene találta fel a jóganadrágot?

Brendan ebédszünetben elvonszolta a barátját a bevásárlóközpontba. A Victoria’s Secret egyik fehérneműboltja előtt álltak, és úgy bámulták a ki-be járó vevőket, mintha az állatkertben lennének.

– Harminchárom éves vagyok. Jártam már odabenn, nem is egyszer. Akkor most mi ennyire fura?

– Direkt úgy találták ki, hogy kínosan érezd magad. Egyből lerombolja az összes védelmi vonalat. Kiteszik a kirakatba ezeket a fodros-bodros, szexi cuccokat, felizgatnak, hogy úgy érzed magad, mint egy pedofil Disneylandben. Aztán amikor az agyad péppé válik, feltűnik egy lány, aki úgy néz ki, mintha egyenesen a katalógusukból lépett volna elő, és felajánlja, hogy segít. Persze belékapaszkodsz, akár egy mentőövbe. Képtelen vagy nemet mondani. Mindent megveszel, amit a kezedbe nyom, csak hogy mielőbb vége legyen az egésznek. Amikor végre kiszabadulsz, egyből meglátod, hogy ott egy pub szemben.

Stuckey hátrabökött a válla fölött a hüvelykujjával.

– Olyan, mint egy biztos menedék. Mint egy jelzőtűz. Egy meleg takaró. Betántorgunk, megiszunk egy sört, nyalogatjuk a háborús sebeinket valami hülye barom mellett, aki öt perccel korábban ugyanezen ment keresztül, majd elindulunk kifelé. Sör és melltartó. Akármelyik amerikai plázába mész, ezt a két dolgot mindig egymással szemben találod. Ezek, meg a kétségbeesett férjek tartják életben az amerikai gazdaságot.

– Elnézést, uraim, segíthetek?

Brendan a hang felé fordult, és egy tizenkilenc-húsz év körüli lányt pillantott meg a Victoria’s Secret ajtajában. Fekete miniszoknyát és térdig érő, magas sarkú bőrcsizmát viselt. Fehér blúzának néhány felső gombját nem gombolta be, felfedve ezzel egy falatnyi, csipkés, rózsaszín fehérnemű-költeményt. A melle fölé tűzött címkén a MANDY név állt.

Stuckey felhörpölte az utolsó korty turmixot is.

– Ja – mondta aztán.

Húsz perccel később már a bárpultnál ültek, a fehérneműbolttal átellenben. Brendan egyik kezével egy korsó csapolt sörbe kapaszkodott, a másikban a Victoria’s Secrettől kapott blokkot szorongatta.

– Háromszázhetvennyolc dollár! Abby meg fog ölni.

– Dehogy! Boldog lesz, hogy vettél neki valami szépet, amitől hihetetlenül nőiesnek érzi magát. És próbáld felfogni: egyetlenegyszer fogja viselni a cuccot. Ma este. Ennyi! Utána a fehérneműs fiókja mélyére kerül, oda, ahová a nők az összes ilyen holmit temetik. Nem számít, mennyire szexi benne, csak egyszer lesz rajta, aztán nyomtalanul eltűnik.

Brendan belekortyolt a sörébe.

– Háromszázhetvennyolc dollár!

– Ezen aggódsz? Ebben a pillanatban Abby ugyancsak szórja a zsozsót, hogy te is felvehess valamit, és este még enni is kell. Egy vacsora a Menton’sban simán belekerül öt kilóba. A mai napod legalább egy rugódba lesz. Talán többe is. Ezért nem randiznak a házasok. Udvarláskor két kézzel szórjuk a dohányt, hogy elnyerjük szerelmünk tárgyát, aztán fülig eladósodunk, csak azért, hogy örökre magunkhoz láncoljuk egy drága esküvővel meg egy lakással, végül életünk hátralevő részében megpróbáljuk visszafizetni az adósságainkat. Akkor leszel igazán bajban, ha Abby jól érzi magát ma este. Mert akkor majd meg akarja ismételni.

A pláza széles folyosójának túloldalán Mandy kidugta a fejét a Victoria’s Secretből, meglátta Stuckey-t, és integetett neki.

– Elköltöttem azt a rengeteg pénzt, és neked integet?

– Nem tehetek róla – integetett vissza vigyorogva Stuckey. – Cukipofa vagyok. Imádnak a nők.

Brendan fejben utánaszámolt a dolgoknak. Stuckey nem járt messze az igazságtól. Egy-két ilyen este, és a hónap fennmaradó részében konzervlevest esznek. A bankszámlájukat lassan lélegeztetőgépre kell kapcsolni.

– Ti hogy csináljátok Hannah-val?

– Hát tudd meg, hogy mindketten kibaszott, két lábon járó katasztrófák vagyunk. Szerintem ezért működik a házasságunk. Ha rendesen összeszedném magam, szerintem Hannah megunna és elhagyna.

Stuckey fekete volt, és legalább tizenöt kiló felesleget cipelt már középiskolás kora óta, de ezt valami könnyed eleganciával tette. Puha barátságosság áradt belőle, és ezzel mindenkit lefegyverzett. Brendan nemegyszer látta, hogy ezt milyen remekül kihasználja munka közben is. Ez volt az ő verziójuk a „jó zsaru, rossz zsaru” felállásra. Brendan kemény, rideg kérdéseket tett fel, majd megjelent Stuckey, mintha az illető legjobb haverja lenne, aki megmenti a gonosz könyvvizsgálótól, és a végén a fickó elárulta az összes piszkos kis titkát. Úgy tűnt, hogy ez a jedielmetrükk mindenkinél bevált, kivéve a feleségét.

Hannah csakis úgy táncolt, ahogy ő maga fütyült.

Brendan telefonja megcsörrent, és a férfi a képernyőre pillantott.

– Basszus!

– Miért hív a barátnőd? – nézett Stuckey a kijelzőre.

– Nem a barátnőm! Az egész félreértés volt.

– Legyen, ahogy akarod. – Stuckey belekortyolt a sörébe.

Brendan a füléhez emelte a telefont, és beleszólt:

– Szia, Kim.

– Hol vagy? Ugye nem mentél el az irodából?

– El kellett intéznem valamit. Harminc perc múlva ott leszek. Mi a helyzet?

– Úgy volt, hogy ma ebédidőben összehasonlítjuk az INTENT-ről készített jegyzeteinket, így amikor kettőkor találkozunk az igazgatóhelyettessel, mindketten ugyanazt mondjuk neki.

Basszus!

Brendan a hajába túrt.

– Bocs, ez nem várhat – mondta a barátjának.

– Stuckey is ott van?

– Igen.

– Hangosíts ki!

– Mindkettőnkkel beszélni akar – súgta Brendan a telefon mikrofonját letakarva.

– Miért? Én mit vétettem?

Brendan megvonta a vállát, és letette a készüléket a pultra. Aztán kihangosította.

– Kim, mindketten hallgatunk.

– Azt hiszem, az INTENT Laoszban rejti el a pénzt.

Brendan és Stuckey összenéztek. Ekkor már közel négy hónapja folyt az INTENT kivizsgálása. Korábban szoftverfejlesztő cégként működött, majd a közösségi, vagyis személyközi hitelezésbe is belevágtak, és az alacsony árakat villámmarketinges kampányokkal kombinálva sikerült a Lending Club és az Upstart nyomába érve a harmadik helyre feltornászniuk magukat a szakmában. Ezt a céget vizsgálta ki tavaly Brendan és Kim Whitlock Chicagóban a nagyszámú ügyfélpanasz miatt. A legtöbb kifogást azért emelték, mert az adósok nem fizették vissza időben a kölcsönöket.

Stuckey szólalt meg előbb.

– Biztos?

– Kilencven százalék.

– Az nem biztos.

– Nem. Kilencven százalékig viszont biztos vagyok benne. Ezért is mondtam azt. Ha biztos lenne, százat mondok.

Stuckey lenémította a telefont.

– Látom már, miért tetszik neked. Belevaló csaj.

Brendan erre csak grimaszolt és visszakapcsolta a hangot.

– És hogyan jutottál el ehhez a kilencven százalékhoz? Mit találtál?

– Az egyik vezető beosztású munkatárs tavaly hat alkalommal utazott oda különböző légitársaságokkal.

– Ez nem éppen perdöntő bizonyíték.

– Miért repülnének közönséges utasszállítókkal, amikor három magánrepülőt is lízingelnek?

– Kim, ez…

– És a repülőjegyek közül egyetlenegyet sem nyújtottak be költségtérítésre.

Stuckey szeme összeszűkült.

– Akkor hogy jöttél rá?

– Egy magánhitelkártya kimutatásai is átkerültek hozzánk valahogy az első dokumentumlekérések során.

– Kié a hitelkártya?

– A pénzügyi igazgatójuké, Isaac Alfordé.

– Nincs abban semmi illegális, ha valaki a saját költségén Laoszba utazik. Lehet, hogy szabadságra ment.

– Egy éven belül hatszor? Ne hülyéskedj! Itt nem pihenésről van szó, hanem üzletről. Senki sem jár Laoszba szórakozni.

– Ez akkor is nagyon gyenge érv – ellenkezett Stuckey halkan.

– Hatszor! – Kim tántoríthatatlan maradt.

– Kim, tartsd egy pillanatra a vonalat. – És mielőtt a lány tiltakozhatott volna, Stuckey ismét lenémította a telefont, majd kétkedő pillantást vetett a barátjára.

– Laosz valóban felér egy vészjelzéssel. Elismerem, hogy a pénzmosók imádják, de ha az ember pénzt mos, akkor nem utazgat oda. Az ilyesmit titokban csinálják. Sokkal valószínűbb, hogy Alford pedofil, és a farkát hordja oda. Arrafelé a gyermekprostitúció is népszerű ipar.

Stuckey-nak valószínűleg igaza volt. Lehet, hogy szeret okoskodni, de régebb óta van a szakmában, mint Brendan, Kimhez képest meg pláne. A bűnözők nem éppen ragyogó elmék, és Stuckey már minden trükkjüket látta. A legtöbbet nem is egyszer.

Brendan levette a némítást a telefonról.

– Kim, azt mondod, Laoszba viszik ki a pénzt. Egyáltalán, hogyan kötöd össze ezeket az utakat a céggel?

– Robin Church a kapocs.

– Ki?

– A hitelkártya-kimutatásra valaki a Robin Church nevet írta, és bekarikázta. Ugyanezt a nevet találtam az INTENT néhány belső pénzügyi kimutatásán is. Ugyanaz a kézírás, ugyanúgy bekarikázva. Néhány mellett kérdőjel, mások mellett felkiáltójel. Mintha valaki rá akarna mutatni az összefüggésekre. A kézírás nem egyezik az Isaac Alfordtól származó mintákkal, ami azt jelenti, hogy nem ő írta, hanem valaki más, aki azt akarja, hogy észrevegyük ezeket a tételeket.

Brendan összeszorította a száját.

– Stuckey-nak igaza van, Kim. Ez gyenge szál.

– De legalább valami – jelentette ki a lány határozottan.

– Dolgozik az INTENT-nél Robin Church nevű munkatárs?

– Nem. Bárki is írta, azt akarja, hogy felfigyeljünk Alfordra. Mi másért csúsztatta volna be a személyes hitelkártya-kimutatását a céges dokumentumok közé?

– Kim, tartsd megint a vonalat, jó? – mondta Stuckey egy grimasszal. – Hallgasd a kellemes zenét!

Lenémította a telefont.

– Ha ezt elmondjátok az igazgatóhelyettesnek, azonnal lefokoz benneteket az ügyfélszolgálathoz.

Brendan ebben nem volt olyan biztos.

– Lehet, hogy mégis van benne valami. Talán egy informátor dobálja így elénk az infomorzsákat.

– A nagy túrót! Ha elég mélyre ásol, meglátod, nekem van igazam. A pénzügyi igazgatójuk kisfiúkat vagy kislányokat dugni jár Laoszba. Valami kibaszott perverz, és kész.

– Akkor miért szerepel ez a név a belső dokumentumokban is? Nem ez lenne az első eset, hogy bizonyítékot találunk rá, hogy egy vállalat saját maga folytat kivizsgálást valamilyen ügyben. Még mielőtt mi megjelennénk a küszöbön. Talán Kim tévedett. Meglehet, Alford rájött, hogy valamelyik alkalmazottjuk gazember, és levadászta. Ha más nem, akkor is ez egy elvarratlan szál.

Stuckey ezen egy kicsit elgondolkodott, majd visszahangosította a hívást.

– Kim, ennél több bizonyíték kell, hogy az igazgatóhelyettes elé tudjuk vinni a dolgot.

– Ha te jöttél volna rá, akkor megmutatnád neki – replikázott a lány. – Tudod jól, hogy megmutatnád.

– Ez nem igaz. Én…

De Kim ekkor letette.

– Öregem… – füttyentett Stuckey. – Nem irigyellek, hogy te vagy a kiképzője! Mióta van nálunk?

– Két éve.

– Fogadjunk egy dollárba, hogy a harmadikat nem éri meg.

– Jó feje van, csak néha túlbuzgó.

Stuckey kiitta a sörét, és felállt. Újra fixírozni kezdte a szemközi bolt ajtajában álló Mandyt.

– Talán vinnem kéne egy kedves kis ajándékot Hannah-nak.

– Miért nem vettél valamit, amikor bent voltunk? Most már vissza kell mennünk az irodába.

– Ki mondta, hogy vásárolni akarok? – A hangját lehalkította, miközben továbbra is Mandyn legeltette a szemét. – Hannah tegnap este arra célzott, hogy szívesen kipróbálná az édes hármast.

Brendan a bárpultra lökött egy húszast, és megcsóválta a fejét.

– Miért van az, hogy mindenkinek ezerszer érdekesebb az élete, mint az enyém?

9

A nap már lemenőben volt, Abby pedig a bejárati ajtóban állt, amikor Brendan végre hazaért. Az arca égett az elkeseredett haragtól. Szó nélkül feltartotta a telefonját. A képernyő sarkában az aprócska időmérő pirosan villogott, akárcsak a férfi telefonján már közel negyven perce. Még a kocsiban átváltott. Mielőtt Brendan megszólalhatott volna, felhangzott a csengőhang az Apple óráján is, amit egy üzenet követett.

Este hatra kellett volna hazaérned.
A késéssel harminc pontot veszítettél.
Tik-tak, Mr. Hollander!

– Remek! – csóválta meg Brendan a fejét, és bocsánatkérő vigyorral nézett a nejére. – Baleset történt az I-90-es autópályán. Három sávot lezártak. Brownlingnál sikerült a kocsisor felével együtt letérnem. Igazán sajnálom. Siettem, ahogy tudtam.