Az eredeti mű címe:

Dr. Tara Swart

The Source

Vermilion, London, 2019

Minden jog fenntartva. A könyv bármely részlete csak a kiadó előzetes engedélyével használható fel.

Fordította: Gondáné Kaul Éva

ISBN: 978-963-566-946-2

Copyright © Tara Swart 2019

Illustrations © Ollie Mann

Hungarian translation © Gondáné Kaul Éva, 2019

Hungarian edition © GABO Könyvkiadó, 2019

Kiadja a GABO Könyvkiadó

Felelős kiadó: Földes Tamás

Felelős szerkesztő: Várlaki Tibor

Szerkesztette: Weltler Ildikó

Tördelés és borítóterv: Malum Stúdió

ISBN 978-963-566-709-3

gabo.hu

facebook.com/GABOKIADO

instagram.com/gabo_kiado

A Gabo Kiadó e-könyveinek kizárólagos terjesztője a DiBookSale Zrt.

Elektronikus verzió v1.0

Robinnak – a férjemnek, a legjobb barátomnak és a lelki társamnak
És Tomnak – a fiamnak, életem váratlan és kellemes meglepetésének

„Némelyek látszólag kevés erőfeszítést tesznek, mégis vonzzák a sikert, a hatalmat, a gazdagságot, a kiteljesedést, mások sok nehézség árán érik el ugyanezt, és vannak, akiknek sosem sikerül megvalósítaniuk az ambícióikat, a vágyaikat, az elképzeléseiket. Miért van ez így? Nem lehet testi oka. Valószínűleg az elme az az alkotóerő, amely ilyen különbségeket hoz létre az emberek között. Az elme győzi le a körülményeket és a felmerülő akadályokat.”

CHARLES F. HAANEL:
MESTERKULCS RENDSZER

TARTALOMJEGYZÉK

ELŐSZÓ

Visszatérés a Forráshoz

BEVEZETÉS

1. RÉSZ

Tudomány és spiritualitás

ELSŐ FEJEZET

A vonzás törvénye

MÁSODIK FEJEZET

Vizualizáljunk!

2. RÉSZ

A rugalmas agy

HARMADIK FEJEZET

A csodálatos emberi agy. A Forrás genezise

NEGYEDIK FEJEZET

A képlékeny elme. Hogyan kódoljuk át  az idegpályáinkat?

3. RÉSZ

A hatékony agy

ÖTÖDIK FEJEZET

Az agy mozgékonysága. Hogyan váltsunk gyorsan a különféle gondolkodásmódok között?

HATODIK FEJEZET

Érzelmek. Uraljuk az érzéseinket!

HETEDIK FEJEZET

Testi állapot. Ismerjük meg magunkat!

NYOLCADIK FEJEZET

Megérzés. Bízzunk az ösztöneinkben!

KILENCEDIK FEJEZET

Motiváció. Legyünk kitartók a céljaink  elérésében!

TIZEDIK FEJEZET

Logika. Hozzunk jó döntéseket!

TIZENEGYEDIK FEJEZET

Kreativitás. Alkossuk meg az ideális jövőt!

4. RÉSZ

Indítsuk be a Forrást!

TIZENKETTEDIK FEJEZET

1. lépés: Emelt szintű tudatosság. Kapcsoljuk ki a robotpilótát!

TIZENHARMADIK FEJEZET

2. lépés: Készítsünk cselekvéstáblát!

TIZENNEGYEDIK FEJEZET

3. lépés: Összpontosított figyelem. A neuroplaszticitás a gyakorlatban

TIZENÖTÖDIK FEJEZET

4. lépés: Tudatos gyakorlás.  A Forrás életre kel

UTÓSZÓ

A Forrás fenntartása

SZAKIRODALOM

KÖSZÖNETNYILVÁNÍTÁS

MEGJEGYZÉS A SZERZŐTŐL

A GABO KIADÓ E-KÖNYVEIRŐL

HA TETSZETT A KÖNYV, OLVASSA EL EZT IS

ELŐSZÓ

VISSZATÉRÉS A FORRÁSHOZ

„Évek fenekednek reám,
De gyávának egy sem talál.
…
magam vagyok sorsom ura,
lelkem hajóján kapitány.”

WILLIAM ERNEST HENLEY: INVICTUS.

Kálnoky László fordítása

Nap nap után olyan lehetőségek haladnak el mellettünk, amelyek megváltoztathatják az életünket: találkozunk egy lehetséges társsal, hallunk egy olyan megjegyzést, amely új karriert nyithat meg előttünk. Felgyorsult életünkben könnyen megesik, hogy nem vesszük észre vagy elvetjük ezeket a röpke pillanatokat. Pedig megtaníthatjuk az elménknek, hogy észrevegye és megragadja őket, és megtanulhatjuk, hogyan tehetünk egy rövid másodpercet hosszú távú változássá. Azért lehetséges ez, mert a gondolkodásra, az érzésekre és a cselekvésre való képességünk, egyszerűbben fogalmazva az agyunk irányítja azokat a dolgokat, amelyekre legjobban vágyunk az életben: az egészséget, a boldogságot, a jólétet és a szeretetet.

A New Age mozgalom már régóta azt ígéri nekünk, hogy elménk átalakításával irányítani tudjuk sorsunkat. A sok kételkedés ellenére emberek milliói használták nemzedékeken át A Titoknak és előfutárainak rendszerét. Hogy miért? Mert ha lehántjuk róluk a misztikát, olyan elveket találunk bennük, amelyek valóban működnek. És ami még fontosabb: ezeket az elveket ma már az ideggyógyászat (neurológia) és a viselkedéspszichológia legújabb felfedezései is alátámasztják.

Pszichiátriára szakosodott orvos vagyok, neurológusból lettem felső vezetők coacha és a szellemi teljesítmény szószólója. A kutatásaim és a praxisomban szerzett tapasztalatok meggyőztek arról, hogy képesek vagyunk aktívan megváltoztatni elménk működését. A tudomány és a bizonyítékon alapuló pszichológia azt mutatja, hogy mindnyájunkban megvan az erő annak a világnak a megteremtésére, amelyre vágyunk.

Hadd beszéljek egy kicsit magamról! Hosszú utat tettem meg, mire megértettem, hogy az általam megálmodott élet létrehozásának a kulcsa az agyamban van – ez az, amit Forrásnak nevezek. Ebben a könyvben megosztom azokat a gondolatokat és technikákat, amelyek működtek nálam és az ügyfeleimnél, s bemutatom a legújabb pszichológiai és neurológiai kutatásokat. Mindezt egy bizonyítottan hatásos eszköztárba sűrítve, amellyel felszabadíthatjuk elménket. Ha nyitottak vagyunk a változásra, és követjük ezeket az egyszerű lépéseket, akkor készen állunk majd arra, hogy minél több lehetőséget megragadjunk, és kiteljesítsük a bennünk rejlő potenciált.

Első generációs indiai bevándorlók legidősebb gyermeke vagyok. Északnyugat-Londonban nőttem fel a hetvenes és a nyolcvanas években, különböző kultúrák, ételek és nyelvek furcsa kavalkádjában. Gyorsan megtanultam alkalmazkodni a körülöttem kavargó eszmerendszerekhez, de legbelül össze voltam zavarodva. Otthon a jóga és a meditáció a napi rutin része volt, szigorú vegetáriánus, ájurvédikus étrendet követtünk, a kurkumát tartottuk minden nyavalya ellenszerének, és az ételt fel kellett ajánlanunk Istennek, mielőtt enni kezdtünk. A szüleim próbálták megmagyarázni ezeknek a szokásoknak a jótékony hatásait, de én túlzónak éreztem őket, és inkább olyan szerettem volna lenni, mint a barátaim. Egyszerű életről álmodtam, ahol a családi hagyományok harmóniában vannak a körülöttünk levő világgal.

Az öcsémmel sosem beszéltünk a reinkarnációról az iskolában, de otthon illatos füstölővel, imával és ételáldozatokkal fejeztük ki tiszteletünket az őseink iránt, abban a szent meggyőződésben, hogy egy másik dimenzióban élnek, és képesek befolyásolni az életünket. Legnagyobb csodálkozásomra a rokonság a nagymamám reinkarnációjának tartott engem. A család szerint a nagymamám nagyon bánta, hogy nem részesülhetett rendes iskolai oktatásban (egy indiai faluban nőtt fel). Ez nagy nyomást helyezett rám, mindenki azt várta tőlem, hogy orvos legyek. (A kultúrámban ugyanis ez a legtiszteletreméltóbb foglalkozás, az orvos amolyan istenség, hiszen kapcsolatban áll az élettel és a halállal.) Én pedig egészen az orvosi egyetemig kötelességtudóan végigjártam azt az utat, amelyet a megkérdezésem nélkül jelöltek ki nekem.

Szerintem az első egyetemi éveimben azért kezdtem vonzódni a pszichiátriához és az idegtudományhoz, mert szerettem volna megérteni magam, és eldönteni, ki vagyok valójában, s mi lenne az igazi célom, ha szabadon választhatnék. A húszas éveimben elutasítottam a kulturális örökségemet, mert meg akartam szabadulni azoktól a nagy elvárásoktól, amelyeket gyerekkoromban kényszerítettek rám. Elköltöztem otthonról, és az egyetemi barátaimmal laktam. Érdeklődni kezdtem a divat iránt, és az öltözködésemmel fejeztem ki magam. Utazgattam Európában, aztán Dél-Afrikában, és már nem tartottam botrányosnak, hogy van egy fiúm. A leendő férjemmel mindketten a pszichiátria területén dolgoztunk, amikor megismerkedtünk. Később Ausztráliába költöztünk, majd Bermudán éltünk. A sok utazás kiszélesítette a látókörömet, segített megismerni az embereket és a különböző kultúrákat. Az igazi megpróbáltatás azonban a harmincas éveim közepén várt rám, amikor súlyos magánéleti és szakmai válságot éltem át.

Egyre rosszabbul éreztem magam pszichiáterként, megviseltek a hosszú műszakok, a rengeteg munka meg az az elkeserítő érzés, hogy igazából nem tudok segíteni a betegeimnek. Rengeteg szenvedésnek voltam tanúja, és láttam, milyen keményen és kegyetlenül bánik az élet a szellemileg sérült emberekkel. Nagyon szerettem a betegeimet, de mindig ott motoszkált a fejemben az a gondolat, hogy a gyógyszereknél meg a kórházi kezeléseknél többet érdemelnének; hogy egy egészségesebb rendszer és egy átfogóbb gondoskodás jobban elősegítené a gyógyulásukat. Nem tartottam jónak, hogy csak a betegségekre összpontosítunk, és a beteggel kapcsolatban az a legnagyobb reményünk, hogy a kezelés végén visszatér a normális kerékvágásba. Tudtam, hogy létezik olyan világ, amelyben a jó eredmény még jobb lehet, és éreztem, hogy sokkal hasznosabb lehetnék, ha úgy dolgozhatnék, hogy a teljes egészség lenne a cél, nem pedig csak a legsürgetőbb tüneteket kezelném. Végül úgy döntöttem, otthagyom a szakmámat, és megpróbálok tenni valamit az elképzelésemért. Ugyanebben az időszakban tönkrement a házasságom, és ez szörnyű hatással volt az önbecsülésemre és az önbizalmamra. Úgy éreztem, fuldoklom, nincs mibe kapaszkodnom, és nem láttam kiutat. Kénytelen voltam elsajátítani a szellemi rugalmasság (reziliencia) képességét, nemcsak a magam, hanem mások érdekében is.

Önazonossági válságba kerültem, nem tudtam, mit fogok tenni a jövőben, s próbáltam megérteni, mi vezetett a házasságom összeomlására. Meg kellett tanulnom, ki vagyok én a felnőtt éveim alapjának tartott kapcsolatomon kívül. Olyan mélypontokat éltem át, amelyeket szavakkal nem tudtam leírni, csak a kétségbeesés és a veszteség zsigeri üvöltésével. Amikor elértem a mélypontot, új megvilágosodást kaptam. A legnehezebb pillanatban olyan elszántság támadt fel bennem, amelynek a létezéséről addig fogalmam sem volt. Rájöttem, olyan útra léptem, amelyen egyedül kell végigmennem, hogy meg tudjam valósítani önmagam.

Néhány évvel azelőtt, amikor még minden rendben volt, megismertem a pozitív gondolkodás és a vizualizáció elméletét. Orvosként dolgoztam, harmincéves voltam, és boldog feleségként éppen egy világ körüli úton jártam. Nagyon gondtalannak éreztem magam. Sok önfejlesztő könyvet olvastam, érdekelt a buddhizmus és Jung filozófiája. Orvostársaim nagyon „alternatív”-nak tartottak. Míg ők határozottan elutasították az önfejlesztő könyveket, én úgy gondoltam, hogy mindenféle ideológiának megvan a maga ideje és helye. Elolvastam egy, a többinél sokkal ezoterikusabb könyvet, amelyet a pozitív gondolkodás bibliájának neveznek. Mesterkulcs rendszer volt a címe, Charles F. Haanel írta, és eredetileg 1916-ban adták ki. Olyan elveket ötvözött, mint a „vonzás törvénye”, a vizualizáció ereje és a meditáció. Nem végeztem el a könyvben leírt gyakorlatokat, de egyetértettem velük, és elhatároztam, hogy egyszer visszatérek rájuk, „ha valaha szükségét érzem”. Aztán éveken át nem is gondoltam a könyvre. Csak a szeretettel felépített életem összeomlása idején fordultam megint hozzá, amikor tönkrement a házasságom, irányt váltott a karrierem, magányosan éltem, és új vállalkozásba fogtam.

Megdöbbentett a könyv gyakorlatainak a hatásossága. Minden héten újabb és mélyebb bepillantást nyertem addigi hibás gondolkodási sémáimba, amelyek odáig vezettek, hogy kicsúszott a kezemből életem irányítása. E tudás segített abban, hogy érzelmeimet a magam javára fordítsam, és ne hagyjam, hogy magukkal ragadjanak. Ez komoly felfedezés volt. Főleg a vizualizációt találtam hasznos újdonságnak ahelyett, hogy agyba-főbe elemeznék minden helyzetet. Fuldoklás helyett megalkottam egy kis mentőcsónak képét, amelybe addig kapaszkodhatok, amíg szükségesnek tartom. Előttem volt egy sziget, és elképzeltem, ahogy az aranyszínű homokon állok, a víz lepereg rólam, a nap felmelegít, révbe érek, és erős leszek. Elkezdtem minden évben cselekvéstáblákat is készíteni (később részletesen bemutatom majd őket a könyvben). A cselekvéstáblák gyakorlatilag kollázsok, amelyeken a céljainkat vagy a vágyainkat ábrázoljuk, és az a funkciójuk, hogy motiváljanak minket az elérésükben. A tábláim először csak apró győzelmeket hoztak, és álmodni sem mertem volna arról, hogy később milyen hatásosak lesznek. Még most is megvannak a régebben készített tábláim – döbbenetes, mennyi minden valósult meg belőlük, egészen a legapróbb részletekig.

Úgy érzem, hatalmam van az életem fölött, hatással vagyok mások életére, sőt a világra is, miközben követem a szenvedélyemet, és tanítom az embereket. Mindig is hittem a bővelkedés és a bőkezűség fontosságában, és alapértéknek tartottam, hogy szolgáljak a világban. Ám mostanra sokkal fontosabb lett, hogy hirdessem ezt az üzenetet barátoknak, rokonoknak és pácienseknek, mint a túlélésemért folytatott küzdelem. Fejlődtem, mély változásokon mentem át, és ami még fontosabb: minden új ismeretet dekódolni tudtam a neurológiai és a pszichiátriai tudásommal. Képes voltam úgy működtetni az agyamat, hogy segítse az új életemet.

Miközben új utat tapostam ki magamnak, és agyam tökéletesítésére összpontosítottam, felfedeztem, hogy az agyunknak hatalmában áll azt az életet irányítani, amelyet elképzeltünk magunknak. Fokozatosan felépítettem és finomítottam a témához kapcsolódó értelmezéseimet és tanításaimat, s közben egyre jobban megerősödött bennem az az elhatározás, hogy ezentúl minden energiámat az agy titkainak leleplezésére fordítom.

Felnőtt éveim során az ideggyógyászat hatalmas fejlődésen ment át, főleg az agyi képalkotási technológiák megjelenésének köszönhetően. Ezek a felfedezések alátámasztották ösztönös megérzéseimet, amelyekben addig nem mertem bízni, és igazolták a kulturális hátteremből származó ősi tudást, amelyet azelőtt összeegyeztethetetlennek tartottam a modern nyugati élettel. A képalkotó eljárások átalakították az agy szerepéről, a szellemi egészség és erő fontosságáról vallott nézeteinket. Rávilágítottak az agy képlékenységének hatalmas erejére, valamint arra, hogy ez mit jelent számunkra.

Saját fejlődésemmel és érzelmi átalakulásommal párhuzamosan egyre szorosabban összefonódott az identitásom a tevékenységemmel, és hittem, hogy másoknak is segíteni tudok ebben. Rájöttem, miért élek ezen a bolygón. Ha a pozitív változásokat a valóságban is viszont akarom látni, csupán annyit kell tennem, hogy azon munkálkodjak, amiben jó vagyok, és megtaláljam a pozitívumokat az életben ahelyett, hogy a problémákra összpontosítanék. Ha így cselekszem, az hatással lesz mindenre, amibe belefogok.

A neurológiai ismereteimet és az ezoterikus filozófia terén tett felfedezéseimet már nem tartottam összeegyeztethetetlennek, csupán két ellentétes pólusnak, amelyek új töltést hoznak létre. A barátaim, a rokonaim, a betegeim és a coachingokon megismert ügyfeleim tapasztalatai mind beleillettek az elképzeléseimbe, s újra meg újra igazolták a tanításaim mélyén rejlő igazságot. Végre olyan munkát végeztem, amilyet akartam, és ez örömmel töltött el, bármerre mentem. Olyan emberekkel vettem körül magam, akikről tudtam, hogy támogatnak engem és azt is, amit el szeretnék érni. Minden évben készítettem egy cselekvéstáblát. Naplót vezettem, amelyben leírtam a gondolataimat és az érzéseimet az életem eseményeivel kapcsolatban. Sikerült a bizalom és a hála érzése felé fordulnom, hibáztatás vagy a felelősség elkerülése helyett. Teljesen független lettem, és a belső erőforrásaimra támaszkodtam még olyan helyzetekben is, amelyeket azelőtt nem tudtam volna elviselni. A felismeréseim egyre gyűltek, egybeolvasztották mindazt, amit a keleti filozófiákról és a kognitív tudományról tanultam, és új élet bontakozott ki általuk. Idővel ezek a változások ugrásszerű fejlődésre vezettek a munkámban, és olyan kiteljesedést és biztonságot hoztak az életembe, amelyről álmodni sem mertem volna.

Ezt ajánlom fel most önöknek, naprakész, tudományosan igazolt módon. Bemutatom felfedezéseimet, tapasztalataimat és módszereimet, amelyekkel megtaníthatjuk agyunknak úgy irányítani a tetteinket és az érzelmeinket, hogy beteljesítsük a legrejtettebb álmainkat is. Agyunk megértése és irányítása a kulcs. Ez a Forrás ereje. Nekem kilenc év egyetemi tanulmányra, hét év pszichiáteri munkára és tíz év felső vezetőkkel foglalkozó coachként eltöltött időre volt szükségem ahhoz, hogy eljussak idáig. Ebben a könyvben megosztom önökkel a titkot, hogyan lehet úgy irányítani az agyat, hogy átalakítsa az életüket.

Dr. Tara Swart, London

BEVEZETÉS

„Akár azt hiszed, képes vagy rá, akár azt, hogy nem, igazad lesz.”

HENRY FORD

Az ősi időkben más főemlősökkel, valamint nálunk sokkal nagyobb és ügyesebb állatokkal éltünk együtt a Földön. Nem voltunk különlegesebbek azoknál az élőlényeknél, amelyekkel megosztottuk bolygónk életterét. Koponyánk kisebb volt, mint most, és nagy részét a limbikus rendszer töltötte ki, egy mélyebb, ősibb terület, amely az indulatainkat és a megérzéseinket vezérli. Ezt a részt vékony kéregállomány vette körül. Aztán felfedeztük a tüzet.{1}

Nem tudjuk biztosan, hogy természetes módon fejlődött-e ki a nagyobb agykérgünk, amely képessé tett minket a szerszámok használatára, és így csiholtunk tüzet, vagy egy véletlen szikrával kezdődött-e az a folyamat, amely megváltoztatta a világot. Akárhogy volt is, ápoltuk a tüzet, amellyel egyrészt melegen tarthattuk magunkat, másrészt megfőzhettük az ételünket. Ily módon hatékonyabban tudtuk megemészteni a fehérjét, emésztőrendszerünk összezsugorodott, és erőforrásainkat arra fordítottuk, hogy megnöveljük az agyunk külső kérgét, amely végül ugyanolyan sűrű lett, mint maga a limbikus rendszer. A kéregnek ez a hirtelen fejlődése volt az emberiség kognitív evolúciójának a legmeghatározóbb pillanata. És ez tett minket a Föld legerősebb állatává.

Az agy modern, racionális részének a növekedése lehetővé tette a tagolt beszédet, képesek lettünk arra, hogy kiszámítsuk és megtervezzük a jövőt. Nagyobb törzsekben tudtunk élni és kommunikálni. Egyre többet beszéltünk, s egyre kevesebbet éreztünk. Az érzelmek helyét átvette a logika, a tények uralma, és a versengés lett a túlélésünk záloga. Elveszítettük a bőség érzetét, és már nem hittük azt, hogy mindenkinek jut elég mindenből. Elveszítettük a kapcsolatunkat a sorssal: uralnunk kellett, és többre volt szükségünk, mint másnak. Már nem elégedtünk meg olyan egyszerű tevékenységekkel, mint üldögélni a tábortűz körül, bámulni a csillagokat, vagy mezítláb sétálni a természetben. Mezőgazdasággal kezdtünk foglalkozni, és olyan iparágakat hoztunk létre, amelyekben az erő és a pozíció fontosabb volt az együttműködésnél és a békés együttélésnél. Már nemcsak egyszerűen voltunk, hanem cselekedtünk is, és rátértünk egy automatikus üzemmódra, amelyet később nem tudtunk kikapcsolni.

Sok ezer évvel később most olyan világban élünk, ahol a logikát túlértékelik, az érzelmeket gyengeségnek tartják, és nem sok teret kapnak a megérzésen alapuló döntések. Elfelejtettük, honnan jöttünk. Az idők során elhanyagoltuk a limbikus rendszert, amely az evolúció csúcsára vitt minket, és a kéregállományt emeltük piedesztálra. Lefokoztuk a mélységet, a szenvedélyt, az ösztönöket, és olyan felszínes tevékenységekben kezdtünk bízni, mint a vizsgák, a magolás és az üzletelés, amelyeknek célja az anyagi haszonszerzés, nem a tiszta öröm. Életünket a stressz uralja, és túlságosan elfoglaltak vagyunk ahhoz, hogy észrevegyük, kik vagyunk, hová tartunk, és mit akarunk az élettől. Eljutottunk arra a pontra, ahol a technológia el fogja szakítani egymástól az elménket és a testünket. Hatalmas változás küszöbén állunk.

A tudományba vetett hit

Mi történik az agyunkkal most, a sok változás közepette? Fiatalkoromban még nem léteztek az agy vizsgálatára alkalmas gépek. Manapság viszont részletes képeket alkothatunk az egészséges agyról, és láthatjuk, hogyan „néznek ki” a gondolatok, hogyan jelenik meg az agyban a harag, a szomorúság vagy az öröm. A képalkotó eljárások és egyéb kutatások révén be tudjuk bizonyítani, milyen hatással van a gyerekek agyára a szülők viselkedése és a szülő-gyerek kapcsolat. Felnőtteknél is látjuk, ahogyan az ingerek folyamatosan alakítják és formálják az agyat, legyen szó testmozgásról, meditációról, társas kapcsolatokról vagy stresszről. Mindez olyan képet ad agyunkról, amelyben a régi elképzelések új értelmet kapnak.

Mindmáig a tudósok kritikával fogadták azokat az elméleteket, amelyek azt állították, hogy a gondolkodásmódunk megváltoztatásával létre tudjuk hozni azt az életet, amelyre vágyunk. Ezek a tanok azt sugallják, hogy a gondolatoknak vonzásuk, vibráló frekvenciájuk van, így hatással vannak a világmindenségre. Az empirikus tudomány nem támasztotta alá az olyan fogalmakat, mint a vibráció vagy a rezonancia, így csak hit által tudtuk elfogadni őket. El kellett hinnünk, hogy ha pozitívan gondolkodunk, akkor az életünkbe vonzzuk a vágyott történéseket. Mindez azt a benyomást kelti, mintha csak passzívan ülnénk otthon vagy egy lakatlan szigeten, és közben csodálatos módon megváltoztatnánk a világot. Természetesen ez lehetetlen, épp ezért a kételkedők, amikor olyan kifejezéseket hallanak, mint a vonzás törvénye, manifesztáció vagy bővelkedés, holmi homályos mágikus gondolkodásra gyanakodnak.

A modern tudomány ugyanakkor alátámasztotta, hogy az olyan régi praktikák, mint az éber tudat vagy az ájurvéda orvosi elvei, kimutatható és bizonyítékon alapuló előnyökkel járhatnak. És amióta megértettük a neuroplaszticitás elvét (az agy növekedésre és változásra való képességét), már azt is tudjuk, hogy gondolataink irányítása nemcsak a valóságról alkotott felfogásunkat befolyásolhatja, hanem az életkörülményeinket, a kapcsolatainkat és azokat a helyzeteket is, amelyeket vonzunk vagy elviselünk az életünkben. Gondolkodásmódunk meghatározza az életünket. Ez egyszerű elképzelés, mégis nagyon hatásos. Gyerekkorunkban az agyunk aktívan nő és változik, felnőttként viszont tudatosan kell rávennünk magunkat arra, hogy növekedjünk és fejlődjünk. Bámulatos, mennyire ki tudjuk használni az agy veleszületett rugalmasságát az életünk jobbá tételére, és ez az elv fogja megerősíteni a Forrásban vázolt összes elméletet és gyakorlatot.

Az áltudomány képviselőivel szemben, akik bizony szép számmal akadnak a vonzás törvényét hirdető mozgalomban, én neurológusként, orvosként, sokévnyi pszichiátriai gyakorlattal a hátam mögött, tudományos hitelességgel támasztom alá az állításaimat. Megközelítésem a bizonyított agy-test kapcsolaton alapul – azon az elven, hogy az agy és a test elválaszthatatlanul összefonódik, és hatással van egymásra. Ezt a kapcsolatot egyrészt a neuroendokrin rendszer hozza létre (amelybe az összes mirigy és hormon is beletartozik), másrészt az autonóm idegrendszer (vagyis minden idegünk, az agyon és a gerincvelőn kívül). Sikerünket és boldogságunkat (érzelmi és logikai) agyunk állapota, valamint azoknak a gondolatoknak a minősége irányítja, amelyekre használjuk. Akármilyen is ez az állapot és minőség, agyunk rugalmassága lehetővé teszi, hogy megváltoztassuk az idegpályáit és ezzel együtt az életünket is.

Időnként szembe kell mennünk az evolúciós beidegződéseinkkel, és újra meg kell tanulnunk rugalmasabban és pozitívabban gondolkodni. Ideje akcióba lendülnünk. Ez nem vakhit kérdése, hanem a tudományon alapuló hité.

Az agyunk robotpilóta üzemmódban

Először gondoljuk át, hogyan vélekedünk az agyunkról. Az első lépés az agy erejének a felszabadítása felé, ha többé nem tekintjük magától értődőnek. Az agyunk a legnagyobb erőforrásunk, tulajdonképpen ő irányítja az életünket. Többek között neki köszönhetjük a magabiztosságot, az emberi kapcsolatokat, a kreativitást, az önértékelést, a célokat és az ellenálló képességet, vagyis azt a tulajdonságot, hogy megbirkózunk a nehézségekkel.

Agyunk 86 milliárd idegsejtje minden ezredmásodpercben a testünktől és a környezetünktől kapott ingerek tömkelegét értelmezi, reagál rájuk, és feldolgozza az információkat, a maga értelmezése szerint. Az idegsejtek állandóan elektromos kisülésben vannak, új „elérési útvonalakat” alakítanak ki, így hoznak össze érzelmeket, tetteket, emlékeket és kapcsolatokat.

Ez nagyrészt a tudatalatti szintjén zajlik. Ilyenkor az úgynevezett visszacsatolási hurok alapján cselekszünk, és reakcióinkat az észlelt ingerhez igazítjuk. Az információ a külvilágból érkezik, mi pedig automatikusan válaszolunk rá. Ahogy idősödünk, reakcióink egyre gépiesebbek lesznek, szokásaink rögzülnek. Ugyanazon az útvonalon megyünk dolgozni (és többnyire nem is figyelünk a tájra), megszokott (gyakran elégtelen) kapcsolati modelleket követünk, és életünk nagy részét úgy éljük le, hogy ez a „robotpilóta” vezet minket. Feltétlen engedelmességgel hagyjuk, hogy irányítson, mert a sok ismétlés miatt ez lett az alapértelmezett beállítás, a kitaposott ösvény az agyunkban. Minél hosszabb ideig csinálunk valamit, annál kisebb az esélye annak, hogy megkérdőjelezzük – legyen az a kedvenc színünk vagy a választott társunk.

A robotpilóta követése azt jelenti, hogy az életünk megszokott mintákat követ, s agyunk számára ez sokkal hatékonyabb, mert kevesebb energiát kíván. Ráadásul az agy úgy van beállítva, hogy kerülje a változást, fenyegetésnek tekinti, és stresszreakcióval válaszol rá. Megakadályozza, hogy kockáztassunk, biztonságban akar tartani minket, ezért kikapcsolja a magasabb szintű gondolkodást (az agy olyan fő funkcióit, mint például az érzelmek féken tartása, az előítéletek felülírása, összetett problémák megoldása és a rugalmas, kreatív gondolkodás). Inkább az azonnali jutalmat hozó és a legkisebb ellenállást kívánó utat választja, függetlenül attól, hogy ez szolgálja-e legjobban az érdekeinket. Robotpilóta üzemmódban nem kérdőjelezzük meg, honnan származnak ezek a bevésődött, rögzült szokások, mint ahogy azt sem, hasznosak-e még. Kikapcsoljuk magunkat, és hagyjuk, hogy az élet megtörténjen velünk, mert úgy véljük, úgysem tudjuk irányítani. Pedig minden egyes tettünk megerősít egy mintát vagy egy irányt, és még jobban rögzíti robotpilóta jellegű viselkedésünket. Eközben egyre erősödik bennünk az a meggyőződés, hogy az élet olyan, amilyen, és többnyire nincs lehetőségünk az irányításra. A neurológia azonban azt mutatja, hogy visszaszerezhetjük az agyunk felett az uralmat, ha új idegpályákat hozunk létre, és így hosszan tartó, pozitív változásokat érhetünk el az életünkben.

A Forrás

A Forrás egy hihetetlenül összetett és kifinomult rendszer, amely az egész agyunkat jelenti – nem csak az agykérget és a tervező, adatfeldolgozó, döntéshozó képességünket. Az agy igazi erőssége abban rejlik, hogy képesek vagyunk egyesíteni a gondolatainkat és az érzéseinket (a kérget és a limbikus rendszert) azzal, amit az ösztöneink súgnak és az egész testünk érez. Ez lehetővé teszi, hogy teljes mértékben uraljuk az életünket, bízzunk a képességeinkben, és minden körülmények között boldogulni tudjunk.

Nem szükségszerű, hogy az életünk tele legyen félelemmel, megalkuvással, eleve meghiúsultnak tartott álmokkal és megbánásokkal. Mindnyájunk agyában ott rejlik az a képesség, hogy teljes életet éljünk, bátrak legyünk, ne szégyenkezzünk vagy szomorkodjunk. A kulturális örökségem és a neurológiai ismereteim ötvözésével megtanultam, hogy ha hozzá tudunk férni az agyunkban rejlő összes lehetőséghez, akkor olyan életet élhetünk, amely nagymértékben különbözik az addigitól.

A Forrás mélyén ott rejlik az a tudatosság, amellyel felismerhetjük cselekvésmintáinkat, és megfigyelhetjük, hogyan reagálunk ösztönösen bizonyos helyzetekre vagy eseményekre. Például dühöngünk vagy magunkba fordulunk, vigasztaló evésbe menekülünk vagy segítséget kérünk. Ha tisztában vagyunk azzal, hogyan szoktunk viselkedni, akkor könnyebben formálhatjuk az életünk kihívásaira adott válaszainkat. Fontos, hogy tisztában legyünk a saját mentális állapotunkkal, és mások állapotát is fel tudjuk mérni, mert ez a tudatosság irányítja a legösszetettebb és a legkritikusabb társadalmi interakcióinkat. Az úgynevezett tudatelmélet segítségével tudjuk értelmezni, megérteni és megjósolni a körülöttünk levők cselekvéseit.

Nem kell részleteznünk, milyen előnyökkel jár, ha megértjük, mi motiválja mások tetteit. Az autizmus a legszélsőségesebb példa ennek a képességnek a hiányára. Tovább mélyíthetjük ezt a megértést, ha kihasználjuk a neuroplaszticitásban rejlő erőt (ez azt jelenti, hogy képesek vagyunk tanulni és változni), valamint az agy hatékonyságát, így többféle helyzetben, különböző típusú emberek esetében is alkalmazhatjuk a teljes agykapacitásunkat.

A Forrás egyik legfőbb célja a metakogníció (a saját tudásunk ismerete) fejlesztése és a tudatosságtudat kialakítása a robotpilóta üzemmód helyett. Ez a prefrontális kéreg feladata, amely figyeli a más területekről érkező jeleket, és a visszacsatolási hurok segítségével irányítja gondolkodásunkat, miközben folyamatosan frissíti agyunkat, a külvilágban történtekhez igazodva. A metakogníció magában foglalja az emlékezet folyamatos megfigyelését, az önszabályozást, a tudatosságot és az öntudatot – olyan alapvető képességeket, amelyekkel irányíthatjuk gondolkodásunkat, s a lehető legjobban kihasználhatjuk a tanulást és változást segítő képességeinket.

Az agy felébresztésére és a teljes kapacitás kiaknázására kidolgozott négylépcsős programom olyan neurológiai és pszichiátriai ismereteken alapul, amelyeket hosszú idő alatt sajátítottam el, és a kognitív tudomány legújabb felfedezéseivel egészítettem ki. Mindezt egészséges mértékű ezoterikával és spiritualizmussal ötvöztem. Részletesen fel fogjuk térképezni a vonzás törvényének a neurológiai hátterét – ez az a képesség, amellyel „létre tudjuk hozni” a jövőnket. Megbeszéljük, miképp taníthatjuk meg az agyunknak, hogy álmainkat valósággá tegye. A XXI. század tudományos információinak birtokában felfedezzük a vizualizáció (a képi megjelenítés) hatalmát, kiderítjük, miért működik, és megnézzük, mi történik az agyban, amikor tevékeny módon pozitív gondolatokat küldünk ki. Arról is szó lesz, hogy a cselekvéstáblák használata hogyan segít minket egy olyan élet megalkotásában, amely beteljesíti vágyainkat, s megvalósítja céljainkat. Az eredmény egy rendkívül hatásos koktél, amely megújítja a gondolkodásunkat, a motivációnkat, és megállítja a negativizmust.

A Forrás és mi

Ez a könyv olyan elfogulatlan és gyakorlatias életvezetési tanácsokat ad, amelyek összhangba hozzák a tudományt és a spiritualitást. Szeretném, ha ön is képes lenne felébreszteni az agyát, és hozzá tudna férni a teljes kapacitásához, hogy azt tehesse az életével, amit valóban akar. Rá szeretném venni arra, hogy kapcsolja ki a robotpilótát, és hozza meg azokat a döntéseket, amelyekre szükség van a továbblépéshez. Mindnyájan szenvedünk negatív gondolatsémáktól és viselkedésmintáktól, olyan szokásoktól, amelyek az életet könnyebbé teszik ugyan, ám nem boldogabbá, és érzelmeink behatárolják választási lehetőségeinket. Márpedig ha ezek a korlátok meghatározzák életmódunkat és életminőségünket, akkor valahogyan meg kell szabadulnunk tőlük. Most itt a lehetőség, hogy kapcsolatba kerüljön az igazi szükségleteivel és a legmélyebb vágyaival, s ne csak elviselje az életet, hanem olyanná tegye, amilyenné akarja.

Vessen egy pillantást a következő oldalon levő állításokra, és gondolja át, melyekkel ért egyet. Ha azon kapja magát, hogy gyakran bólint, akkor ez a könyv jó kezekbe került.

Kapcsolatok

• Többet foglalkozom másokkal, mint magammal.

• Nehezen tudok egészséges kapcsolatokat kialakítani, s mindig ugyanaz a probléma teszi tönkre a hosszú távú boldogságomat.

• A múltban nagyon megbántottak, ezért teljesen elzárkózom attól, hogy megismerkedjek valakivel, aki fontos lenne nekem.

• Inkább beérem bármilyen kapcsolattal, csak ne legyek egyedül, vagy ne kelljen randevúznom.

• Alig várom, hogy megismerkedjek végre valakivel, hogy ne én legyek az egyetlen gyermektelen a baráti körömben.

• Beleragadtam egy boldogtalan hosszú kapcsolatba, és nem látok kiutat belőle.

• Nem tudok új barátokat szerezni, és nem érzem jól magam a mostani baráti körömben. Nem tudom, hogyan léphetnék tovább.

• Társat és családot szeretnék, de úgy érzem, hogy nem tudom ilyen irányba terelni az életemet.

Munka

• Mindig nagyon nehéz döntéseket hoznom.

• Tudom, hogy van olyan terület, ahol jól teljesítenék, de nem tudom, mit tegyek, hogy felszínre hozzam a bennem rejlő képességeket.

• Még sosem kértem fizetésemelést vagy előléptetést.

• A munkámat unalmasnak találom, de fizetni kell a számlákat.

• Határozott elképzelésem van arról, hogy mit tudok és mit nem tudok megtenni, és ebbe már beletörődtem.

• Néha olyan fáradt és kiégett vagyok, hogy nem tudok felkelni az ágyból.

• Rengeteg ötletem van, hogy mit szeretnék elérni a munkámban, de nem tudom, hogyan valósítsam meg őket.

Személyes fejlődés

• A gondolkodásomat a „soha”, a „mindig” és a „kell” határozza meg.

• Szeretném, ha jobban tudnám irányítani az életemet.

• Céltalannak érzem magam, és aggódom, hogy az élet elmegy mellettem.

• Sokszor ragadnak magukkal a szélsőséges érzelmek.

• A hangulatom határozza meg, mit gondolok a testemről és a külsőmről.

• Néha neheztelek másokra, még a legjobb barátaimra is, mert jobb az életük, mint az enyém.

• Egy kicsit megszépítem az életemet mások előtt, mert úgy érzem, nem vagyok egy sikertörténet.

• Szeretnék belefogni egy új vállalkozásba, vagy szeretnék utazgatni egy kicsit, hogy valami mást csináljak az életemmel, de állandóan halogatom.

Magára ismer valamelyik állításban? Ha megismeri a neuroplaszticitás működését, akkor másképpen fog gondolkodni, s képes lesz megváltoztatni a régi beidegződéseket és a saját magáról alkotott elképzeléseket.

Ez a könyv segít meghatározni a szándékait, kitűzni a céljait, elérni az álmait, és megmutatja, hogyan valósíthatja meg azt az életet, amelyet elképzelt magának.

Naplóvezetés

Mielőtt belevágnánk, ki kell alakítanunk egy nagyon fontos új szokást: a naplóírást. A Forrásban rengeteg kérdést fogunk feltenni magunknak, hogy leleplezzük az életünket gyengítő mintákat és szokásokat, és lépéseket tegyünk egy fényesebb jövő felé, ezért mindenképpen időt kell szakítanunk arra, hogy egy naplóban leírjuk, mitől érezzük magunkat boldognak és erősnek.

Ha teljes mértékben ki akarjuk aknázni ennek az előnyeit, akkor naponta le kell írnunk a véleményünket és az érzéseinket az életünkben bekövetkezett eseményekről és a minket körülvevő emberekről. Nem kell hosszú bejegyzéseket írni, de törekedjünk arra, hogy őszintén és nyíltan beszámoljunk az érzelmeinkről, a motivációinkról és a viselkedésünkről.

TARA – AZ IGAZSÁGOM LELEPLEZÉSE

Még a karrierem fellendülése idején is megbénított a félelem, ha a szerelmi életemről volt szó. Úgy féltem az intim közelségtől, mint a tűztől. Néhány évig elkötelezettség nélküli kapcsolatokba keveredtem, majd két évig egyáltalán nem randevúztam senkivel. Ekkor jöttem rá, hogy a házasságom összeomlása után a bizalom hiánya irányította az életemet, és megbénított a félelem, hogy újra fájdalmat okozhatnak nekem. Meggyőztem magam, hogy számomra az a legjobb, ha soha többé nem akarok férjhez menni, és csak az időmet meg az energiámat pazarlom, ha nyitott vagyok egy komoly kapcsolatra. Keményen kellett dolgoznom, hogy megkérdőjelezzem ezt a meggyőződést – a saját érzelmeim hozták létre a változás legnagyobb akadályát.

A naplóírás segített észrevennem, hogy a bizalmatlanság miatt mindig kerültem a meghittséget és az intimitást, és olyan mintákat követtem, amelyek önbeteljesítő jóslattá váltak. Elhatároztam, hogy úgy fogok cselekedni, mintha a múlt nem nehezedne rám. Megpróbáltam másképpen gondolkodni és viselkedni, s figyeltem, hogy a legnagyobb félelmeim tényleg valóra válnak-e. Nem így történt. Volt néhány zökkenő az úton, de megtanultam, hogy ez nem vethet vissza. Továbbra is megőrizhetem a bizalmamat, folytathatom az utat, és majd meglátom, hova vezet. Nem jutottam volna semmire, ha bezárkózom.

Betekintés a Forrásba

Egy közismert mítosz szerint agyunknak csak 10%-át használjuk. Ez nem igaz. Az viszont tudományos tény, hogy sokkal több lehetőség rejlik az agyunkban, mint eddig hittük, mert képesek vagyunk növelni a kapacitását, és ezzel együtt megváltoztatni az életünket.

Ebben a könyvben nincsenek hajmeresztő állítások vagy a kvantumfizikáról szóló értekezések. De mindig elég tudományos igazság fogja alátámasztani az elveket. Megosztom azt a négylépcsős tervet, amelyet a pácienseimmel és a coachként megismert ügyfeleimmel használtam, valamint azokat a gyakorlatokat, amelyek hasznosak voltak számomra. Ilyen például a vizualizáció, a naplóvezetés és a cselekvéstáblák készítése, amelyekkel életre keltettem vágyaimat.

Az 1. részben (Tudomány és spiritualitás) megnézzük, mi a tudományos alapja a vonzás törvényének és a vizualizáció erejének. A 2. részben (A rugalmas agy) a neuroplaszticitással foglalkozunk, és azzal, hogy az agyunk tényleg meg tudja változtatni a működését. A 3. részben (A hatékony agy) rávilágítunk arra, milyen hatással van egy tevékeny és kiegyensúlyozott agy az életminőségünkre. Ezután pedig mindenkit arra bátorítok, hogy végezze el a könyv utolsó, 4. részében (Indítsuk be a Forrást!) található gyakorlatokat, amelyek hasznos térképet adnak a Forrás eléréséhez.

Ez a könyv olyan utazásra viszi olvasóit, ahol kéz a kézben jár a tudomány és a spiritualitás, a tudásból motiváltság lesz, a robotpilóta helyére pedig a tettek kerülnek. Ez a Forrás ereje. Segítségével megértjük, hogyan vehetjük át az irányítást a sorsunk felett. Már csak néhány lépésre vagyunk attól, hogy felépítsük az új, magabiztos énünket, és új, varázslatos életet éljünk.

1. RÉSZ

TUDOMÁNY ÉS SPIRITUALITÁS

Első fejezet

A VONZÁS TÖRVÉNYE

„Azt vonzzuk, amit várunk, azt tükrözzük, amire vágyunk, azzá válunk, amit tisztelünk, és azt utánozzuk, amit csodálunk.”

ISMERETLEN

Volt már olyan napunk, amikor minden remekül ment? Már az ébresztő megszólalása előtt frissen és kipihenten ébredtünk, így kényelmesen meg tudtunk reggelizni, vagy jó áron meg tudtunk venni valamit, amire már régóta fájt a fogunk, esetleg nagyszerű lehetőséget kaptunk a munkahelyünkön. Amikor ilyesmi történik, azt szoktuk mondani: „ez az én napom”, s úgy érezzük, hogy nyerésre állunk az életben. Az ilyen lehetőségek látszólag véletlenül bukkannak fel, és úgy véljük, nem tudjuk irányítani őket. Vagy esetleg ismerünk valakit, aki mindig „szerencsés”? Akit egy barátja ingyenjeggyel ajándékoz meg egy telt házas koncertre, aki mindig kifogja a legolcsóbb repülőjegyet, és aki boldog kapcsolatban él egy tökéletesen hozzá illő társsal?

Idővel rájöttem, hogy ezek a pillanatok nem csupán a vakszerencsének köszönhetők. Ilyenkor a gyakorlatban is láthatjuk, hogyan működik a vonzás törvénye. Gondoljunk egy különösen „szerencsés” vagy pozitív eseményre, amely mostanában történt az életünkben! Meglehet, hogy a szerencsének tulajdonítunk egy váratlan előléptetést, de miért nem úgy tekintünk rá, mint sikeres teljesítményünk visszaigazolására? Ha találkozunk egy új partnerrel, úgy érezhetjük, ránk mosolygott a szerencse, pedig ez talán annak az eredménye, hogy tudatosan igyekszünk nyitottnak lenni, és jó időben lenni jó helyen. Az élet nem egyszerűen megtörténik velünk, hanem mi hozzuk létre a tetteinkkel.

A vonzás törvénye a Forrás lényege. Leegyszerűsítve azt írja le, hogyan alakíthatjuk az életünkben megjelenő kapcsolatokat, helyzeteket és anyagi dolgokat a gondolkodásmódunk közvetlen következményeként. Összpontosítással, vizualizációval és a tetteink révén feléjük irányított energiánkkal „előidézzük” őket. Ez az elmélet azt állítja, hogy ha valamire ráirányítjuk az energiánkat és a figyelmünket, akkor az megjelenik az életünkben.

Az ezzel kapcsolatban gyakran használt manifesztáció kifejezés nagyon ellentmondásos, és vele együtt sokan elutasítják a vonzás törvényét is, de szerintem ez csak megfogalmazás kérdése. A Titok és a Mesterkulcs rendszer című művekben olyan kifejezéseket olvashattunk, mint gondolatrezgések vagy magasabb erők, és ezek a manifesztációt valamiféle vakhittel vagy vallásos megközelítéssel rokonították. Pedig ez csupán sajátos megfogalmazása annak, hogy „valamit megtörténtté teszünk”. A fogalom elsősorban a tettre, nem csupán a szándékra utal. Nem szabad túl sokat várni tőle, ne reméljünk tőle csodálatos és spontán történéseket, inkább úgy kell felfognunk, mint közvetlen, célzott kapcsolatot a szándék és a tett között. Ily módon a modern tudomány felfedezéseivel támaszthatjuk alá ezeknek az inspiráló könyveknek az ideológiáját.

A bizonyítékokon alapuló természettudomány területéről hat elvet fogok felvázolni, amelyek alátámasztják a vonzás törvényét. Bemutatom azokat az agyi folyamatokat, amelyeken alapulnak, és felsorolom, milyen gyakorlati tevékenységekkel tudjuk ezeket a saját hasznunkra fordítani, hogy a Forrás segítségével kialakítsuk az ideális életünket. A vonzás törvényéről szóló népszerű írásokban több változatát is megtalálhatjuk ennek a hat elvnek, és meg fogunk majd lepődni, hogy milyen sok tudományos igazságot fedezhetünk fel bennük.

A cél meghatározása

Mielőtt megtárgyaljuk a hat elvet, szeretnék egy kicsit arról beszélni, amit a vonzás törvényének lelkes hívei a célkitűzés pontjának neveznek. Szerintük ez az a hely, ahol találkozik a szív és az elme, ám a tudomány megmutatja nekünk, hogy itt a vakhitnél sokkal többről van szó. Amikor meghatározzuk a céljainkat, a megérzéseink és a legmélyebb érzelmeink harmóniában működnek észszerű gondolkodásunkkal, és nem kerülnek konfliktusba vele. Lehetetlen elérni a céljainkat, ha ez a három dimenzió nincs összhangban.

Döntéshozatalkor sokszor szembesülünk azzal, hogy a fejünk, a szívünk és az ösztöneink más-más irányba húznak minket. Mást tanácsol a logikánk, mást súgnak a megérzéseink, és megint másfelé csábítanak az érzelmeink. Ez történik a nagy jelentőségű válaszutak előtt (vajon azt a munkát válasszuk, amelyet szeretünk, vagy hideg fejjel mérlegeljük, melyik területen vannak a legjobb karrierlehetőségeink?), de olyan helyzetekben is, amikor azt kell eldöntenünk, megvegyünk-e egy drága kabátot a leértékelésen. A modern tudomány rávilágít a testünk és az elménk között levő viszonyra, és sok mindent tanít nekünk az agy-test kapcsolatról. Az idegeink és a hormonjaink kölcsönhatását megértve ma már világosabban látjuk, hogy az éhség vagy a fáradtság kihat a hangulatunkra és a döntéseinkre. Ugyanígy ha depressziósak vagy stresszesek vagyunk, számíthatunk arra, hogy gondjaink lesznek az alvással, az étvágyunkkal, a súlyunkkal és még számtalan egyéb testi tényezővel. Ha ezt elfogadjuk, könnyebb lesz olyan célokat kitűznünk magunk elé, amelyek az agy és a test szintjén is a javunkat szolgálják.