Lester Levenson
és Hale Dwoskin

SEDONA-MÓDSZER
a boldogságért

AZ ELENGEDÉS MŰVÉSZETE
Könnyebb, mint gondolnád!

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Lester Levenson & Hale Dwoskin / HAPPINESS IS FREE

Sedona Press, USA, 2020

www.Sedona.com

“The Sedona Method®” is a registered trademark owned by

Sedona Training Associates

Fordította

Kovács Melinda

Szecskó Emese

Szerkesztette

Barsi Nikoletta

Copyright © Hale Dwoskin, 2020

Hungarian translation © Kovács Melinda, Szecskó Emese, 2024

Hungarian edition © GLB Könyvkiadó Kft., 2024

Cover design © GLB Könyvkiadó Kft., 2024

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

A könyvben olvasható információk csupán tájékoztató jellegűek, nem pótolják egyetlen egészségügyi probléma diagnózisát, kezelését sem. Nem helyettesíthetik a képzett egészségügyi szakemberrel folytatott konzultációt. E könyv tartalma csupán segítséget nyújt egy egészségügyi szakember által előírt észszerű és felelős kezelési programhoz. A szerző és a kiadó semmiféle felelősséget nem vállal a könyv tartalmának félreértelmezéséért vagy téves alkalmazásáért.

GOOD LIFE BOOKS, BUDAPEST

Felelős kiadó Eitner Noémi és Melher Viktor igazgatók

Műszaki vezető Horányi Laura

Főszerkesztő Melher Viktor

Tipográfia Madarász György

Borítót készítette Tóth Attila

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 9789636301118

MOBI ISBN 9789636301125

Lester Levenson szeretetteljes emlékére,
a végső boldogság minden keresőjének és megtalálójának mindenhol,
valamint a Sedona-módszer elsajátítóinak világszerte.

Tartalom

Köszönetnyilvánítás

Rhonda Byrne előszava

Bevezetés: Mi a boldogság?

Lester nyelvezetéről

Lester története

1. fejezet Az alapvető cél és az ahhoz vezető utak

2. fejezet Problémák és megoldásuk

3. fejezet Spirituális fejlődés

4. fejezet Boldogság

5. fejezet Szeretet

6. fejezet Felismerés

7. fejezet Szeretet, adakozás és a krisztusi Tudatosság

8. fejezet Ego

9. fejezet Az elme és az anyag uralása

10. fejezet Elme

11. fejezet Meditáció küldetéssel

12. fejezet Vágyakozás

13. fejezet Mi vagyok?

14. fejezet Az állandó boldogság kulcsa

15. fejezet Test

16. fejezet Attitűd és cselekvés

17. fejezet Guruk és mesterek

18. fejezet Vállalj teljes felelősséget

19. fejezet Segíteni másoknak

20. fejezet Gyógyítás

21. fejezet Világ

22. fejezet Tökéletes test

23. fejezet A növekedés mindennapos lehet

24. fejezet Családi kapcsolatok

25. fejezet Van különbség a világiasság és a spiritualitás között?

26. fejezet Mindent a szeretetről

27. fejezet Karma

28. fejezet Növekedés és befogadókészség

29. fejezet A Létezés csendes, meditatív állapota

30. fejezet Meditáció

31. fejezet Játszma

32. fejezet Vesd el a tudattalant, és juss el a felismeréshez

33. fejezet Miért ne mennél végig?

34. fejezet Te vagy az

35. fejezet Önvaló (az Önvalód)

A következő lépések

A szerzőkről

Köszönetnyilvánítás

Hale Dwoskin tollából

A következő személyeknek szeretném megköszönni, hogy lehetővé tették a könyv létrejöttét: szerető feleségemnek, Amy Edwardsnak; a Sedona-módszer elsajátítóinak világszerte; minden tanítónak, aki hatással volt a munkánkra, többek között Ramana Maharsinak, Nisargadatta Maharadzsnak és Robert Adamsnek; és a Sedona-képzés összes munkatársának.

Előszó

A legnagyobb szeretettel és hálával
a legendás Lester Levensonnak

Lester Levenson olyan férfi volt, aki felfedezte a mindnyájunk számára elérhető végső boldogságot. Utazása 1952-ben kezdődött, mikor az orvosa közölte vele, hogy beteg szíve miatt nagyon kevés ideje van hátra. És nem csak Lester szíve volt az egyetlen gond; számos egészségügyi problémával élt együtt, többek között depresszióval, migrénes fejfájással, gyomor-bélrendszeri zavarokkal, sárgasággal, májmegnagyobbodással, vesekővel, lépproblémával, savtúltengéssel, és fekélyekkel, amelyek átlyukasztották a gyomrát és sebeket hoztak létre. Az orvosi hír hallatán, miszerint bármelyik nap meghalhat, Lester hazament. Az első napokban rettegett a haláltól. Később úgy döntött, hogy ha már meghal, legalább végiggondolja az életét, és megfejti, miért csak ritkán volt boldog. Ezzel kezdetét vette a folyamat, mely később életútjává vált.

Lester visszakeresett az életéből minden emléket, és olyan időszakok után kutatott, amikor valóban a legboldogabb volt. Meglepetésére azt találta, hogy nem akkor volt boldog, amikor őt szerették. Akkor volt a legboldogabb, amikor ő szeretett. Ezzel a felfedezéssel Lester fogta a boldogtalan emlékeit, és egyenként megszerette őket, amivel az emlékkel kapcsolatos összes elfojtott negatív érzelem feloldódott. Lester felfedezte, hogy minden egyes felszabadult érzelemmel egyszerre több száz, több ezer, több tízezer vagy akár még több százezer negatív gondolatot is elengedett. Ezt a folyamatot követve és számos más mélyreható felismerésből eredően minden negativitás távozott a testéből, a szívbetegsége spontán módon, magától szertefoszlott, és a testében lévő összes betegség és bántalom is egyesével eltűnt. Ami még a testében lévő összes kór meggyógyulásánál is csodálatosabb, Lester megvilágosodott. És mindez csupán három hónap alatt történt!

Lester további negyvenkét évet élt állandó békében és örömben. Élő bizonyítéka volt annak, hogy mi játszódik le egy beteg testben, amikor átjárja az Igazság fénye. Lester sokszor mondta, hogy „a testben lévő betegség az elmében lévő betegség”.

Lester több ezer ember számára jelentett inspirációt, és tanításai még jóval az 1994-ben bekövetkezett halála után is sokakat inspirálnak és szabadítanak fel a szenvedés alól. Lester a negatív érzelmeket elengedő gyakorlatát Sedona-módszernek nevezte el. Az 1990-es évek elején Lester a tanításait egyik diákjának, Hale Dwoskinnek adta tovább, aki A Titok és A legnagyobb Titok című művekben is közreműködött.

Az egyik legbecsesebb könyv számomra, amely megváltoztatta az életemet, Lester Keys to the Ultimate Freedom című. műve. Lester több évtizedes tanításaiból merített szavait és meglátásait tartalmazza, és ez az egyetlen könyv, amit az éjjeliszekrényemen tartok. Sajnos a könyv kiadása már régóta szünetel, Hale Dwoskin azonban fogta Lester összes tanítását a Keys to the Ultimate Freedomból és a Sedona-módszer számos elengedéstechnikájával együtt ebben a könyvben rendezte össze. Lester tanításainak és módszereinek legjavát kapod ebben a könyvben, és teljes szívemből ajánlom, ha a szabadságot és az örömöt keresed. Egy tízéves időszak során alkalmi jelleggel használtam a Sedona-módszert, és rendkívüli nyereségekre tettem szert általa. Később, négy évvel ezelőtt, a tanítómmal való találkozásom során – aki Lester Levenson mentoráltja volt –, Lester elengedéstechnikái a mindennapjaim és ébredésem elengedhetetlen részévé váltak.

Gyakran emlékeztetem magamat arra, hogy Lester ugyanolyan ember volt, mint te és én, mégis három hónap alatt felfedezte az igazi Önvalóját, és teljesen megvilágosodott. Az ébredéshez nem volt szüksége emberöltőkre, de még évtizedekre sem, így története egyszerűen nem lehet más, csak inspiráló. Azt jelenti, hogy Lester nyomdokaiba léphetünk, és nagyon rövid időn belül teljesen szabaddá válhatunk minden szenvedéstől, és állandó örömben és boldogságban élhetünk. Mondjunk erre „igent”!

Rhonda Byrne

A Titok és A legnagyobb Titok szerzője

BEVEZETÉS

Mi a boldogság?

Hale Dwoskin

A boldogság a természetes állapotod. Teljesen független attól, hogy mivel rendelkezel, mi vagy, vagy mit teszel, és mégis javít minden tapasztalatodon. Mindent élvezetesebbé, értékesebbé és könnyebbé tesz. A boldogság valójában az, ami vagy, és ezt magad is átélheted, ha nyíltan és őszintén ránézel a saját közvetlen megtapasztalásaidra.

Rendben van, ha kételkedsz abban, hogy ez számodra is lehetséges. Arra biztatlak, hogy semmit ne higgy el, amit ebben a könyvben olvasol, amíg magadnak be nem tudod bizonyítani. Azt azonban megígérhetem neked, hogy az, amire e könyv rámutat, valóban lehetséges számodra. Abszolút meg vagyok győződve arról, hogy képes vagy feltárni és minden pillanatban megélni a végső boldogságot. Ez a meggyőződésem a saját közvetlen megtapasztalásomon alapul, melyet barátom, mentorom és e könyv társszerzője, a néhai Lester Levenson tanításaival való több mint négy évtizedes munkám során, majd pedig azzal, hogy világszerte több százezer emberrel megosztottam a tanításait.

Egyszerűen fogalmazva a boldogság az, amikor önmagad vagy. Nem az a korlátozott önmagad, amit az idő legnagyobb részében színlelsz, hanem a korlátlan Önvalód, ami vagy és mindig is voltál. Ez az az Önvaló, ami mindig erőfeszítés nélkül, könnyedén jelen van minden más előtt, közben és után, ami feltűnik a megtapasztalásodban. Te a ragyogó és mégis változatlan háttér vagy, ami lehetővé teszi, hogy minden más létezzen, még egy zajos, rendetlen világban is.

A legtöbben nem ezt tapasztaljuk az életünkben. Ezzel ellentétes gondolatokkal, érzésekkel és hiedelmekkel fedtük el a Létezésünket. Most pedig időnk legnagyobb részét azzal töltjük, hogy a magunk számára megteremtett illúziót bizonygatjuk, nagyon kevés időt hagyva a belső tükörkép számára, ami felszabadíthatna bennünket ettől a teljesen önként vállalt és mesterkélt korlátozottságérzéstől.

Rengeteg energia kell ahhoz, hogy fenntartsuk annak illúzióját, hogy a korlátlan Létezés valóban arra a bizonyos test-elmére korlátozódik, amit önmagadnak hívsz. Nem csoda, hogy az idő legnagyobb részében kimerültek vagyunk. Végtelen mennyiségű energia áll a rendelkezésünkre, azonban ahelyett, hogy ezt az energiát jóra használnánk vagy arra, hogy felfedezzük, kik is vagyunk valójában, inkább arra fordítjuk, hogy meggyőzzük magunkat és a környezetünkben lévőket arról, hogy korlátozottak vagyunk – hogy személyes problémáink vannak.

Lester azt szokta mondani, hogy abból a helyzetből, amiben mindnyájan benne vagyunk, „egyszerű vagy lehetetlen” kiszabadulni. Egyszerű, ha megengedjük neki, hogy könnyű legyen. Megengedhetjük az energiánknak, hogy befelé áramoljon az önfelfedezés és annak szeretetteljes elfogadása felé, ami van. Lehetetlen, amikor arra kényszerítjük az energiánkat, hogy kifelé áradjon. Harcolunk a saját magunk által teremtett világ ellen, és bizonyítani próbáljuk mindenkinek, beleértve magunkat is, hogy a világunk és annak problémái mind valósak.

Készen állsz arra, hogy ezt leegyszerűsítsd? Valószínűleg igen, ha vonzott, hogy elolvasd ezt a könyvet. E könyv célja, hogy a tapasztalati úton vezetve, a valódi korlátlan önmagad leleplezésével újra felfedezd a végső boldogságot.

A könyv olvasása és az anyaggal folytatott munka során közvetlen tapasztalatot szerzel Lester tanítási stílusáról. Ennek azért van jelentősége, mert ez olyasvalami, amit csak kevés embernek volt szerencséje megtapasztalni életének utolsó húsz évében.

E könyv harmincöt „ülést” tartalmaz Lesterrel, amiket heti leckék formájában küldtek ki még a Sedona-módszer születése előtt. Ezek segítették a tanulókat, hogy még mélyebbre merülhessenek a tanításaiban.

Egyéni és kis létszámú csoportos foglalkozásokon dolgozott az emberekkel, és olyan tanító jellegű üléseket tartott, amelyek nagyon hasonlítottak ahhoz, amit ebben a könyvben olvasni fogsz. Néhány hozzá közelebb álló tanítványa segítségével 1974 környékén egyfajta „csináld magad” rendszerben foglalta össze a tanításait, amit ma Sedona-módszernek hívunk, és a technikára elengedésként hivatkozunk. Ezt azért tette, hogy kivonja magát a tanításból. Mindegy volt, hogy milyen gyakran tiltakozott ellene, tanítványai mégis neki tulajdonították a nyereségeiket és felismeréseiket, mivel annyira emelkedetten érezték magukat a jelenlétében. Azt akarta, hogy mindenki tudja, egyedül, külső tanító nélkül is képes felfedezni azt, amivel ő rendelkezett.

Mielőtt meghalt, Lester engem kért fel, hogy folytassam a munkásságát, és további módokat találjak az elengedés élményének erőteljesebbé, közvetlenebbé és könnyebben elérhetővé tételére. Amikor rám hagyományozta a tanításait, az elengedésnek csak egy módja létezett – a döntés, hogy magunk mögött hagyjuk az érzést. Az emberekkel folytatott munkám során további négy módszer alakult ki. Annak üdvözlése, ami van; belemerülni a magba, a középpontba; az egymással szemben álló polaritások üdvözlése és az Éberségalapú kérdéscsoport, amit Ötödik útnak vagy Szabad módszernek hívunk. Mindegyik fejezet végéhez hozzátettem egy Útmutató az elengedéshez című részt, hogy megismertessük veled az általunk tanított összes elengedésmódszert. Remélem, hogy felszabadítónak, megvilágosítónak és még akár szórakoztatónak is találod majd ezeket.

Lester üléseit először 1993-ban adták ki Keys to the Ultimate Freedom: Thoughts and Talks on Personal Transformation címmel, 2001-ben pedig ötrészes könyvsorozatként Happiness Is Free: And It’s Easier Than You Think címmel. Ez mindösszesen két elengedéstechnikát tartalmazott, mivel akkoriban ez volt a két legfőbb módszer, amivel tanítottuk az elengedést. Az elengedés egyéb módszerei még gyerekcipőben jártak. Úgy döntöttünk, hogy Rhonda Byrne A legnagyobb Titok című művének ünnepléseként az összes elengedésmódszerrel naprakésszé tesszük és újra kiadjuk a könyvet.

Arra buzdítalak, hogy a könyvet tekintsd lehetőségnek, hogy felfedezhesd a valódi természetedet, és feltárhasd a veled született boldogságot, békét és örömöt. E könyv akkor is a hasznodra válik, ha csak beleolvasol alkalmanként. Ha azonban elkötelezed magadat amellett, hogy a lehető legteljesebb mértékben hasznosítsd, az elérhető eredményektől le fog esni az állad.

1. FEJEZET

Az alapvető cél és az ahhoz vezető utak

Lester Levenson

Mindegyikünk pontosan ugyanazt keresi ebben a világban. Minden Lény ezt keresi, még az állatok is. És mégis mi ez, amit mindenki keres? Boldogság bánat nélkül! Egy folytonos boldogságállapot anélkül, hogy az bármiféle bánattal fertőződne. Szóval ha ez a cél, miért pont ez? Ennek az az oka, hogy mindnyájunk alaptermészete a megingathatatlan boldogság. És mi a megingathatatlan boldogság? Teljes és totális szabadság – annak a szabadsága, hogy megtegyél vagy ne tegyél meg bármit és mindent. Ez a valódi természetes állapot, mielőtt korlátozásokkal terheljük azt.

Miért van az, hogy legtöbbünk nem a bánat nélküli boldogság folyamatos állapotát éli? Ennek csak egy oka van: végtelen Lényként eltávolodtunk ettől a boldogságtól az által a gondolat által, hogy „egy személy vagyok, elkülönülve az Egységtől”, és azt feltételezzük, hogy korlátaink vannak. Ahhoz, hogy elkülönüljek az Egységtől, valamiféle eszközre van szükségem. Ez az eszköz az elmém, és az elmém segítségével megteremtem a testemet és a külvilágot. Aztán azzal folytatom, hogy az Egységet a külvilágban keresem, és egyre több gondolatot és anyagot teremtek mindaddig, amíg a gondolatok és az anyag annyira bevonnak, hogy elfelejtem a valódi identitásomat akként a végtelen létezőként, ami vagyok.

Az eredeti „különálló vagyok az Egységtől” gondolat szükségszerűen létrehoz egyfajta hiány- és magányosságérzést. Csak akkor vagyok elégedett, ha a minden vagyok. A vágy kielégítése ebben a világban ezért nem tudja eltüntetni a hiányt, mivel a hiány elve nincs is ott, azt csak az elmémmel feltételezem. Teljességünk kizárólag a Lényünkben lakozik, és mi folyamatosan megpróbáljuk a vágyakat külső forrásból kielégíteni, de ez soha, soha nem sikerül. Ha sikerülhetne, akkor ki tudnánk elégíteni a vágyakat, és ennek következtében minden vágyunk megszűnne!

Földi ittlétünk valódi célja, hogy felfedezzük Lényünk teljességének eredeti és természetes állapotát, vagy visszaemlékezzünk arra, ami lehetővé teszi a rendíthetetlenség teljes szabadságát korlátok nélkül. Amint rájövünk, hogy ez a természetes állapotunk, elkezdjük elengedni minden korlátunkat.

A legfontosabb és legelső korlátozás az az érzés, hogy „egy személy vagyok, elkülönülve az Egységtől”. Ezt szüntesd meg, és megszüntetsz minden magányt, minden korlátozást.

Másképp szólva, „Az Isten a Mindenség. Engedj el mindent, és add át Istennek. Nem én cselekszem, hanem az Atya munkálkodik általam”. El kell engednünk az ego érzetét, ami az Egységtől való elkülönültségünk elsődleges érzete, és hagynunk kell természetes Lényünknek, hogy csak legyen – ezáltal minden tökéletesen a helyére kerül. Azonban a megvalósítás már nem olyan egyszerű azután, hogy ezt elméletben elfogadtuk. Ennek okai azok a szokások, melyek még az idők kezdetén jöttek létre. Valamilyen oknál fogva szeretjük ezeket a szokásokat, így ragaszkodunk hozzájuk. Ezen szokásokat tudat alatti viselkedésmintáknak hívjuk, és újra és újra automatikusan cselekszünk, mintha a tudatalattink áldozatai volnánk.

A tudatalatti valójában csak egy része annak az elmének/tudatnak, amire nem vagyunk hajlandók ránézni. Mikor a szabadság iránti vágyunk már elég nagy, le fogunk ásni ezekig a tudat alatti szokásokig, és elkezdjük elengedni őket.

Nem lehet felnőni ahhoz a természetes Lényhez, ami vagy. Az a Lény egész és tökéletes, itt és most. Épp ellenkezőleg, csak azt az elképzelést tudod elengedni, hogy korlátaid vannak, problémáid vannak. Ezek a korlátok és problémák lakoznak mindenki elméjében, aki azt mondja: „problémám van”. Csak azon az egy helyen (az elmében) létezik ez, mivel az az egyetlen hely, ahol minden születik. Bármire pillantasz rá, bármit hallasz, bármit érzel, azt az elméddel és az elméden keresztül teszed. Minden ott van. Változtasd meg a gondolkodásod, és megváltoztatod magad számára a világot. Tedd meg ezt, és látni fogod az igazát!

Tehát a szabadsághoz vezető út maga egyszerű, de a korlátozások eltörlésének módszere a szokásaink miatt nem az. Nagyon erős vágyra van szükségünk ahhoz, hogy elkezdjük elengedni ezeket a szokásokat. E nélkül az erős vágy nélkül nincs fejlődés. Ennek a vágynak erősebbnek kell lennie, mint a világ iránti vágyunknak – vagyis annál, hogy irányítsuk a külső világot, vagy megszerezzük annak felénk tanúsított jóváhagyását.

A világ, ahogyan most észleled, valójában csak illúzió. Amikor lehull a lepel és megpillantod az Igazságot, kiderül, hogy a világ csak egy álom, az elméd kitalációja. Először egy álomnak fogod látni, utána pedig egy olyan álomnak, ami valójában sosem létezett. Pont ugyanúgy, ahogy ez egy éjszakai álommal történik. Amikor éjjel álmodsz, van tested. Vannak más testek is, van történés, van egymással való kölcsönhatás/interakció, van jó és rossz. Amíg ebben az éjszakai álomban vagy, minden valóságosnak tűnik számodra. Amikor felébredsz, azt mondod: „Te jó ég, ez csak egy álom volt! Ez sohasem történt meg valójában! Ez az álom csak az elmémben létezett!” És pontosan ugyanezen a módon fogsz felébredni abból az álomból, amit ébrenléti állapotnak hívnak. Meglátod majd, hogy mindez csak a képzeleted játéka; csak egy álom volt. Aztán elengeded – szőröstül-bőröstül, s ami így marad, az a végtelen te! Ekkor teljes felismerésed van, és abszolút szabad vagy.

Valójában minden pillanatban teljes egészek vagyunk. Teljes egész Lények vagyunk, akik azt mondják, hogy nem azok. Tehát mindössze annyit teszünk, hogy elengedjük a „nem vagyunk”-ot, és ami marad, az a teljes egész és szabad Lény, ami valójában vagyunk.

Van bármi kérdés azzal kapcsolatban, amit eddig mondtam? Nincs? Akkor eddig mindenki érti, legalábbis elméletileg.

Rendben, ha elméletileg érted, de nem tudod alkalmazni, az azért van, mert nem nézel magadra őszintén, egyfajta mély vággyal arra, hogy elengedd a korlátozásaid.

A tudatalattidban az összes olyan dolgot eltemetted, amivel nem akarsz szembesülni, melyek így gátló és kényszeres érzések formájában törtek felszínre. Az összes gátló és kényszeres érzést el kell engedned. Jelenleg ők irányítanak, az ő áldozatuk vagy. Azáltal, hogy elengeded őket, az elméd lecsendesedik, és szabaddá válsz. Szüntesd meg ezeket a korlátozó érzéseket és gondolatokat, csendesítsd el az elméd, és az a végtelen Lény, ami vagy, magától értetődővé válik. Ezután rájössz, hogy sohasem voltál alárendelve ennek az elmének, ennek a testnek, és onnantól fogva a testnek és elmének nincs többé hatalma feletted. Ezután úgy fogsz tekinteni a testre mint egy bábra, és nem lesz több befolyása rád, mint egy bábnak lenne.

Tehát a legjobb módszer mind közül az elme elcsendesítése, a tudat alatti érzelmek és gondolatok elengedése, és ami marad, az a létező, ami vagy.

„Mi vagyok?” – a végső kérdés, amit mindenki megválaszol, szóval miért ne kezdjük a végső kérdéssel? Ha meg tudod ezt csinálni, az remek, nagyszerű. De nagyon kevesen vannak, akik képesek azt a módszert használni, hogy csupán ennél a kérdésnél maradnak. Annyira hozzászoktunk a tudat alatti érzelmekhez és gondolatokhoz, hogy nem tudjuk elengedni őket; ennélfogva ehhez más módszerekre, másfajta segítségre van szükségünk. A többi főbb Keletről származó módszer a dzsnyánajóga, a rádzsajóga, a kriyajóga, a bhaktijóga és a karmajóga. A számodra legtetszetősebb út lesz neked a legtökéletesebb.

Minden út magába foglalja az összes többi utat is. Az egyetlen különbség az, hogy mire fektetjük a hangsúlyt. Az intellektuálisabbak a dzsnyána, az értelem és bölcsesség útjára helyezik a hangsúlyt. A vallásosan odaadó természetűek a bhakti, az Isten iránti szeretet és odaadás útjára. Az emberiség szolgálatára törekvők a karmajóga útját járják. Minden út megfelelő mértékben elvezet az elme elcsendesítéséhez ahhoz, hogy észrevegyük a végtelen Lényt, amik vagyunk.

Mivel az összes említett módszer célja az elme elcsendesítése, miért is ne fordulnánk egyenesen az elméhez? Ez közvetlen és praktikus hozzáállás, az összes módszer közül a leghatékonyabb. Amint megvizsgáljuk az elménket, felfedezzük majd, hogy az egyszerűen csak a – tudatos és tudat alatti – gondolataink összessége. Rájövünk, hogy a bizonyos dolgokkal kapcsolatos múltbeli gondolataink érzéseket hoznak létre. Ezen érzések befolyásolják jelenbeli gondolatainkat. Ha az érzések a gondolatok mozgatórugói, mindössze annyit kell tennünk, hogy elengedjük az érzéseinket, a gondolatok ösztönzőit. Ezzel elménk elcsendesedik. Amint elménk elcsendesedett, csupán az a végtelen Lény marad, amik vagyunk, s amely számára saját léte és ezen állapot magától értetődő. Egyszerű, nem?

Mindezeket követve összeállt egy egyszerű módszer, amit bárki meg tud érteni és használni. Sedona-módszernek hívják, és az ezzel kapcsolatos információ bármely érdeklődő számára elérhető.

Vessünk most egy pillantást erre az úgynevezett látszatra: a világra. A világ csupán egy képzeletbeli dolog, amit mentálisan hoztunk létre. Nem egy külső valami, hanem valójában bennünk van, pontosabban az elménkben. Egyszer majd felfedezed, hogy igazából te hoztad létre a teljes univerzumot, amit látsz. A teremtés azzal kezdődött, hogy először is létrehoztuk azt, amit elmének hívunk. Ezután az elme elképzelte a világot. Így létrehoztuk az elménket, ami minden tudatos és tudat alatti gondolatunk és érzéseink összessége, amiben pedig benne van a világunk.

Minden egyes apró dolog, ami veled és mindnyájunkkal történik, a gondolatainkban teremtődik meg. Gondolati szinten létrehozzuk azt, amit időnek hívnak, ami még jobban megnehezíti, hogy lássuk a teremtési folyamatot, mivel a gondolkodásunk most történik, de ennek következménye csupán sokkal később jelenik majd meg. Az egyetlen teremtő, ami létezik, az az elme, a te elméd. Isten egy teremtő? Igen, mivel te az vagy. Te vagy az! Felépítesz egy elmét, és azon keresztül teremtesz.

Elengedhetetlen és fontos annak felfedezése, hogy érzéseink és gondolkodásunk az oka mindennek, ami történik velünk. Minden, ami velünk történik, először gondolatainkban bukkan fel. Amint felfedezed, hogy te teremtetted a nehézségeidet, felismered, hogy mindent meg tudsz teremteni, amit akarsz, és csak jó dolgokat fogsz teremteni.

Miután felfedezed, hogy nincs olyan, amit ne tudnál megteremteni, még mindig nem leszel elégedett. Ennek oka, hogy elkülönültél a végtelen Lényedtől, az Egységtől, és csak akkor leszel tökéletesen elégedett, miután felismered és megéled a végtelen Lénységed. Szóval ha bármilyen problémád megmarad, az csak azért van, mert ragaszkodsz hozzá gondolatban. Abban a pillanatban, hogy elengeded őket, eltűnnek! Ha azzal jössz nekem, hogy ez számodra nem így működik, akkor nincs igazad. Az Igazság az, hogy még mindig ragaszkodsz a problémáidhoz, miközben azt állítod nekem, hogy ez a módszer nem működik. Ha meg akarsz szabadulni egy problémától, azzal valójában ragaszkodsz hozzá. Minden, amitől meg akarunk szabadulni, azt észben, és ezáltal fenntartjuk. Szóval az egyetlen lehetőség a probléma megoldására az, ha elengeded. Ne a problémát lásd, hanem amit szeretnél. Ha ettől a pillanattól kezdve csak arra koncentrálnál, amit szeretnél, akkor azt is kapnád. Ám valójában azokon a dolgokon gondolkozol, amiket nem szeretnél. Azon küzdesz, hogy eltüntesd azokat a dolgokat, amiket nem szeretnél, ezáltal fenntartod őket. Tehát fontos elengedni a negatív dolgokat, és behozni a pozitív dolgokat, ha egy felemelő, boldog életet szeretnél.

Ezt a dolgot nem lehet ésszel megtanulni, nem lehet az elme által/gondolatban elsajátítani, mert az Igazság épphogy csak az elmén túl észlelhető. Használhatjuk az elmét arra, hogy elengedjük az elmét. Így azzal, hogy azt egyre inkább elcsendesítjük, az elmén túlra láthatunk. Ha lehetséges lenne az eszünkkel az elménkbe ültetni ezt a módszert, mindössze el kellene olvasnunk az erről szóló könyveket, és elsajátítanánk. Ez azonban nem így működik. Koncentrálnunk kell ahhoz, hogy megtaláljuk az Önvalónkat, ami az elmén túl létezik. Fordítsd vissza az elmét az elméhez, hogy elengedd az elmét, és ezáltal eljuthatsz az elmén túlra, a valódi önmagadhoz. Ahhoz, hogy ezt megértsük, mindenkinek meg kell tapasztalnia, felismernie, valóssá tennie azáltal, hogy az elmén túlra megy, és ott érzékeli ezt – ezáltal megtudja, és tudni fogja, hogy tudja. Ezután fogsz intuitívan működni, a mindentudás birodalmából.

A legmagasabb szintű állapot egyszerűen a Létezés. Ha tudnánk egyszerűen csak létezni, csak lenni, láthatnánk végtelenségünket. Látnánk, hogy mi vagyunk a minden. Tökéletesen megelégedett, állandó, változatlan állapotban lennénk. És ez az állapot nem a semmi, nem unalom, ez az Egység, Mindenség, örökkévaló tökéletes megelégedettség. Soha, soha nem veszíted el az egyéniséged. Az én érzése, amit az egyéniséged kifejezésére használsz, sohasem hagy el téged, hanem terjeszkedik. Amikor felfedezed, hogy mi vagy, elkezded látni, hogy mások te vagy, hogy te én vagy, hogy csak egy van, te most és mindig is az egy és ragyogó végtelen Lény voltál.

A fejezet következő része és az összes Sedona-módszer a fejezetek végén Hale Dwoskintól származik.

Útmutató az elengedéshez Hale Dwoskintól

Te már most korlátlan létező vagy. Már most is az vagy, mindig is az voltál, és az összes út vagy technika csupán arra lett tervezve, hogy – ahogy Lester gyakran mondta – ez magától értetődő legyen önmagad számára. Lester szintén gyakran tette fel a következő kérdést: „Meddig kellene tartania egy korlátlan Lénynek, hogy felfedezze a korlátlanságát?” Egyáltalán nem kellene semennyi ideig tartania, mivel te már eleve Éberség vagy.

Ezt magad is felfedezheted azáltal, hogy megvizsgálod a saját tapasztalatod. Ha ebben a pillanatban megvizsgálod a tapasztalásod saját magadról, egyszerűen nézd meg: „Ez te vagy, vagy te az vagy, ami éber erre?” Ügyelj arra, hogy legjobb tudásod szerint a szíveddel nézz rá erre a fejed helyett. Észreveheted, hogy ez azonnal elcsendesíti az elmét, és felfedi azt az önmagában ragyogó Éberséget, ami vagy. Ha ez megtörténik, egyszerűen pihenj meg ebben az erőfeszítés-mentes Éberségben. Ez felkavarhatja azokat a gondolatokat és érzelmeket, amik ellenállnak annak, hogy közvetlenül pillants az Önvalódra.

Ha az elméd létrehoz is ellenállást, egyszerűen engedd meg neki, vagy üdvözöld azt, és ismételd meg az előző kérdést. Amint ezt teszed, észreveszed majd, ahogy az elméd egyre jobban megadja magát, amíg eléggé elcsendesedik ahhoz, hogy nyugalomban maradj. Ez a kérdés a Sedona-módszer azon részéből származik, amit Ötödik útnak hívunk. Ebben a könyvben felfedezzük ezen eljárás bizonyos részeit; néhányat az Ötödik útnak fogunk hívni, míg másokat nem.

2. FEJEZET

Problémák és megoldásuk

Lester Levenson

Azt szeretnétek, hogy beszéljek, vagy inkább kérdeznétek? Azt hiszem, kezdhetem azzal, hogy elmondom nektek a benyomásaimat arról, hogy mi történt veletek azóta, hogy tavaly itt jártam.

Úgy tűnik, hogy nagyobb, intenzívebb problémáink adódtak. Ez mindenkire vonatkozik, nem csak egy személyre. A problémák felerősödése azt a látszatot kelti, mintha visszafelé haladnánk, de ez nem igaz. Olyan magasabb szintű állapotba kerültünk, ahol jobban ki tudjuk fejezni magunkat. Inkább a világ felé nyilvánítjuk ki a problémáinkat, mint hogy a tudatalattinkban tartsuk őket elrejtve. Amikor közönyösek vagyunk, nehezen tudjuk kifejezni magunkat, és nehezen tudunk kifelé cselekedni. Így a problémáink megoldatlanok maradnak, és tovább kavarognak a tudatalattinkban. Nem jönnek elő és válnak érzékelhetővé a világban, és így nem adnak lehetőséget a megoldásukra.

Amikor egy lépéssel elkezdünk felülemelkedni a közönyös állapoton, nagyobb cselekvőképességhez jutunk a világban. Ezután a problémáink külsőleg nyilvánulnak meg, és úgy tűnik, mintha a világ összedőlne és ránk omlana. Ez viszont valójában a növekedés állapota, hogy a közöny állapotából a cselekvő állapot kezdetéhez emelkedjünk. Ez a közönyös cselekvés állapota. Amikor ebbe a közönyös-cselekvő állapotba érünk, cselekedni kezdünk – közönyös, zaklatott hajlandósággal –, és ezért valamennyire ártalmasak vagyunk, még önmagunkat is pusztítjuk. Látszólag vagy kifejezetten romboló hatással leszünk a világra és önmagunkra; úgy tűnik, hogy több a problémánk, és a dolgok rosszabbnak tűnnek. Azt hisszük, hogy visszafelé lépkedünk, valójában azonban haladunk előre, mivel a közönyös cselekvés magasabb szinten van, mint a közönyös nem-cselekvés.

Ugyanakkor a közönyös cselekvéstől egy lépésnyire van az egyik olyan cselekvés, amiben egyenlő módon vagyunk építő és romboló hatással. Ha még egy lépést teszünk előre, a cselekvés-Létezés állapotába érkezünk, ahol bátran cselekszünk, kizárólag építő hatással. Ha innen lépünk egyet felfelé, a Létezés állapotába érkezünk: nem kell cselekednünk, kizárólag létezünk, csak vagyunk.

Manapság a világ a közönyös cselekvés állapotában van. Ebbe az állapotba ért, és emiatt nagyobb problémái vannak. Bár másnak látszik, ez valójában fejlődés, egy előrelépés az első stádiumból a másodikba.

A növekedés előbb említett szakaszait a következő rész mutatja be.

A növekedés szakaszai

TÉTLENSÉG 1. Közöny: tétlenség, félelem a kifejezéstől a neheztelés, az ellenségeskedés vagy a lehetséges megtorlás miatt. Egyéni módon pusztító állapot.

2. Közönyös cselekvés: a cselekvés kezdete, kellő akarattal bírunk a külső kifejezéshez. Egy külsőleg tevékeny, azonban pusztító állapot kezdete.

TEVÉKENYSÉG 3. Cselekvés: olyan tevékenység, amely az 1. stádiumból az 5. stádium egyensúlya felé mozdít minket. Itt a személy egyenlő arányban építő és pusztító hatású önmagára és a világra.

4. Cselekvés-Létezés: nyugalmas, energikus cselekvés; sok külső tevékenység, mind építő hatással van saját magunkra, a világra és az univerzumra.

TÉTLENSÉG 5. Létezés: a derűnek köszönhető tétlenség; képesség arra, hogy csak létezzünk; a személy tanúja a világnak és az univerzumnak, figyeli, megengedi és elfogadja olyannak, amilyen.

Kérdező: A világ ilyen úgy általában, vagy csak az úton lévő emberek, akik belekerültek?

Lester: Mindkettő. Ez mindnyájunkat érint. Ennek megnyilvánulását látjátok a faji kérdésekben, a rendszer elleni lázadásban, a fiatalkori bűnözésben, Vietnámban, Afrikában. Manapság nagyon gyakori. Hozzátartozik a világ fejlődéséhez (2. szakasz).

K: Ez azért van, mert az emberek fejlettebbek, hogy megbirkózzanak a világgal?

Lester: Fejlettebbek, de nem azért, hogy megbirkózzanak a világi problémákkal, hanem hogy tegyenek velük valamit. Az, ahogyan megküzdeni próbálnak velük, pusztító jellegű. A problémákat megbeszéléssel lehet és kellene megoldani. Ugyanakkor a közönyös cselekvés állapota, amelyben a világ van, egy lépéssel van előrébb a cselekvés nélküli puszta közönytől. A világ napjainkban a Létezés lassú állapotában van (2. szakasz). Ez egy materialista korszak.

Kr. u. 1700 környékén jöttünk ki a leglassabb állapotból, a fizikai, állati érzékiség korszakából, amelyben csak azért éltünk, hogy kielégítsük az étvágyunkat. Tudjátok, milyen volt a sötét középkor. Most a 2. szakaszban vagyunk, amelyben élvezhetjük a finomabb, kulturálisabb dolgokat, és még mindig rendelkezünk az elsőből a másodikba jutás növekvő fájdalmával. A második azonban nem nagyon spirituális állapot. Ez az az időszak, amikor a világban a tudomány útján haladunk előre. A 3. szakasz elindítja annak a tudásnak a korszakát, hogy ez egy szellemi világ, és mindnyájan kapcsolatban állunk egymással. Szeretetteljesebbek vagyunk, és nem harcolunk többé másokkal. A 4. szakasz az az állapot, amelyben az ember teljesen ismeri a Létezését Istenben, azt, hogy az ő és mindenki más Létezése Isten. Tudja, hogy szabad, korlátlan Lény.

Ez a vas, bronz, ezüst és arany négy korszaka, amelyről az ókori görögök beszéltek. (Az 5 szakasz valójában ezen a világon túl van, jóllehet ebben a világban elérhető.) Viszont ha bárki bármikor úgy dönt, a legmagasabb állapotba léphet. Nem kell azon a szinten maradnod, ahol a világ van, és mindazok, akik az úton vagyunk, feljebb lépünk erről az általános szintről. Hát nem vagyunk szerencsések?

K: Még a problémáinkkal is?

Lester: Igen. A világban az emberek számára minden reménytelennek látszik. Tanácstalannak érzik magukat, mi azonban ismerjük a kiutat. Nem számít, hogy mennyire bánt minket a világ, tudjuk, hogy van kiút. Van reményünk és irányunk.

És mi a kiút? Nem a világban keressük a boldogságot, hanem ott, ahol a boldogság van, közvetlenül magunkban, a saját tudatunkban. A határtalan öröm a természetes, velünk született állapotunk. A tudatlanságon keresztül megsemmisítettük azzal, hogy ráerőszakoltuk a korlátozó elképzeléseket: ez a dolog kell, ez a férfi kell, ez a nő kell, és ha nem kapom meg, amit akarok, az fáj, bajban vagyok. A növekedés csupán a hiány és az ilyen korlátozó elképzelések elengedése, vagy pozitív oldalról megközelítve az, amikor befelé haladunk és meglátjuk ezt a korlátlan Lényt, ami vagyunk.

Bármikor, amikor gondunk akad, bármikor, amikor problémánk van, a korlátozott ego vagyunk. Megpróbáljuk kifejezni az Önvalót a korlátozott egón keresztül, és az túl kicsi; összepréselődünk, és az fáj. Tehát ha valamilyen probléma akad, azt kell tenned, hogy megkérdezed magadtól: „Mit csinálok? Hol vagyok egós indítékból fakadóan követelőző?” Ha megérkezik a válasz, ha meglátod, hogy az egót illetően hogyan hozod létre ezt az úgynevezett problémát, akkor a tudatalattiból a tudatba húzod az azt okozó gondolatot. Amikor már tudatosul, természetes módon el fogod engedni.

Ha nem engeded el, az azért van, mert az ok, a gondolat, ami elindította a nehézséget, a tudatalattiban marad. Tehát vagy tudatosítjuk a gondolatot és elengedjük, vagy pedig – és ez a magasabb szintű és jobb módszer – elég erősen tudjuk, hogy mi vagyunk az Önvaló.

Tudni, hogy mi vagyunk a tökéletes Önvaló, hogy nem ez a korlátozott test és elme vagyunk, azonnal megold minden problémát. Meglehetősen vádlón hangzik, amikor azt mondom, hogy minden probléma, minden gond egós indítékú, azonban később meg fogod tapasztalni, hogy igaz. Amikor csak az Önvalód vagy, nincs többé probléma, nincs olyasmi, ami ne kerülne tökéletesen, harmonikusan, erőfeszítés nélkül a helyére. Minél egomotiváltabb vagy, annál nehezebb elérni valamit, annál kisebb a harmónia és hatalmasabb a szenvedés. Ez tényleg ilyen egyszerű, ahogy mondom. Nem könnyű elengedni azt a rossz szokást, hogy ahhoz ragaszkodunk, hogy ego vagyunk. Ez makacs szokás. Mélyen beivódott az évezredek során. Nem engedjük el, de azért nem engedjük el, mert a szokás már nagyon-nagyon régóta jelen van. Azonban abban a pillanatban, hogy azt választjuk, elengedjük, képesek vagyunk rá. Ha azt mondjuk, hogy nem tudjuk elengedni, annak az az oka, hogy nem igazán akarjuk. Nem elég erős a vágy, hogy elengedjük.

Túl egyszerűvé teszem? Tudod, hogy miért hozzád beszélek, mert tudom, hogy meglehetősen sokszor volt benne osztályrészed. Valószínűleg hallottad ezt már korábban, bonyolultabb előadásban, sok olyan hozzátoldással, ami nehezíti a megértést. Mihelyst azonban elfogadjuk és meglátjuk az egyszerűségét, mindössze annyit kell tennünk, hogy hatással vagyunk rá. És ezt senki nem tudja megtenni helyettünk. Saját magunknak kell ezt megtennünk.

K: Van egy barátom, akinek több problémája van. Katolikus és nagyon jámbor nő. Amikor a dolgok a legsötétebbé válnak, elfogy a reménye és padlóra kerül, abban a pillanatban valami történik, és minden jóra fordul.

Lester: Azt tudod, hogy miért kell a padlóra kerülnie?

K: Hát, van hite és tudja, hogy…

Lester: Nem, nincs hite és nem jámbor. Ez a baja. Látjátok, a hit elengedésre ösztönözné, és arra, hogy hagyja Istenre – a jámborság, az alázat és az önátadás ugyanezt okozná. Kifelé úgy van, ahogy te mondod, befelé azonban úgy, ahogy én. Látod, ő maga próbál mindent kontrollálni, ami nem elengedés és nem Istennek való átadás.

K: Imádkozik.

Lester: Igen, imádkozik, de azt akarja, hogy úgy legyen, ahogy ő akarja. Rájött, hogy nem segít rajta, ha csak imádkozik. Ha átadod magad, nem kell imádkoznod. El kell engedned, és Istenre kell hagynod. Amikor ő maga már nem tud többé mit tenni, akkor elengedi. Csak legvégső esetben engedi el – és abban a pillanatban, hogy elengedte, minden magától megoldódik. Érted már? Amikor a dolgok elérik a végső határt, úgy érzi, „Ó, semmit sem tehetek”, és ilyenkor engedi el és hagyja Istenre. Ha ezt meg tudod neki mutatni, valószínűleg érteni fogja, utána pedig képes lesz tudatosabban használni ezt.

K: Folyamatosan próbálom neki mondani, hogy magabiztosnak kell lennie.

Lester: A meggyőződés, ami erősebb a hitnél – az Istenről való határozott meggyőződés – majd megteszi! Elengedés, átadás Istennek, és minden rendbe jön. Amikor viszont mi próbáljuk elvégezni, gondunk akad.

K: Amikor azt mondod, hogy „engedd el és hagyd Istenre”, az azt jelenti, hogy szigorúan inspirációból kellene dolgoznod, vagy csak hátra kellene dőlni és engedni, hadd történjenek a dolgok?

Lester: Legyen benned az az érzés, hogy „engedni, hadd történjenek a dolgok”. Ahhoz, hogy ezt elérjük, el kell engednünk az egoérzetet. Az ego az az érzés, hogy „én egy személy vagyok, Lester, van testem és dolgokat csinálok”. Ez helytelen. El kell távolítanom Lestert az útból, és hagynom kell Istent vagy az Önvalót működni. Amikor ez megvalósult, akkor úgymond keresztüllebegsz a dolgokon, és nem lesz benne erőkifejtés.

Természetesen most használnod kell némi erőfeszítést, mert nem a felismert Önvalóból indulsz. Látod, ez a lány is csak akkor engedi el a cselekvőség érzetét, amikor a végső határhoz ér, és aztán a dolgok erőfeszítés nélkül megtörténnek. Ez az elengedés és az átadás Istennek!

A hitvallás, az ilyen dolgok kijelentése még nem elég – az kell, hogy valóban birtokold őket. Az a tény, hogy gondjai vannak, azt bizonyítja, hogy nincs meggyőződése Istenről, mert Isten a Mindenség. Isten tökéletes, és ha Isten a Mindenség és Isten tökéletes, akkor mindennek tökéletesnek kell lennie, és ez nem hagy helyet a tökéletlenségnek vagy gondoknak. Ha ez a hozzáállásod, akkor legyen így! Ez az az érzés, hogy nem a cselekvő vagyok, és elengedem és engedem, hogy történjen.

K: Nem tudom megmondani, mikor vagyok ego.

Lester: Amikor nincs erőfeszítés, nincs ego sem. Minél több az erőfeszítés, annál több az ego.

K: Amikor rendkívül nagy az erőfeszítés, akkor többé-kevésbé úgyis a másik irányba kell menned.

Lester: Igen. Próbálok neked egy olyan módszert adni, amivel tudhatod, hogy valami egós-e, vagy sem. Minél több az erőfeszítés, annál nagyobb az ego. Azonban mindaddig használod az erőfeszítést, amíg el nem jutsz a teljes felismeréshez. Ugyanakkor lesznek olyan időszakok, amikor nem fogsz erőkifejtést alkalmazni, és minden tökéletesen össze fog állni számodra. Ilyenkor az Önvalód leszel.

K: De az ilyen típusú dolgok nem tesznek lustává, hogy nem végzel semmilyen tevékenységet? Arról van szó, hogy ne próbálj meg semmit sem tenni? Ezt nem értem.

Lester: A lustaság cselekvés, negatív cselekvés. Az a tevékenység, hogy visszatartsuk magunkat a mozgástól. Most még nem lehetséges számodra, hogy cselekvés nélkül legyél. Ahhoz, hogy elérd a cselekvés nélküli állapotot, meg kellene próbálnod egyre jobban elengedni az egódat, mert jelenleg ezt nem tudod teljesen megtenni. Ha meg tudnád, elérted volna a teljes felismerést. Ha azonban folytatod az ego elengedését, végül magad mögött fogod hagyni, és a cselekvő helyett inkább a tanú leszel. Ez így érthető? Ne a cselekvő legyél. Engedd, hogy történjen. Érezd az érzést. Ez Isten világa, bármi történjen is, úgyhogy hagyd rá!

K: Hogyan szabaduljunk meg a problémáktól?

Lester: Abban a pillanatban, amikor azt mondod, „Problémám van”, elakadsz – valóssá teszed! Nem szabadulhatsz meg a problémától, mert valóssá teszed. Máris ott van.

K: Szóval, ha problémánk van, mondjuk azt, hogy „Nincs semmilyen probléma”, és akkor majd eltűnik?

Lester: Nem. Ha azt mondod: „Nincs semmilyen probléma”, nem tűnik el, mert azt mondod: „Nincs semmilyen probléma.” Mentálisan az elmédben tartod a problémát, ennélfogva pedig fenntartod. Töröld ki a problémát az elmédből. Tudd, hogy minden tökéletes – akkor a probléma szükségszerűen nem létezik.

K: Én is azt gondolom, hogy tényleg minden tökéletes.

Lester: Ha csakugyan így gondolod, akkor mindennek annak kell lennie.

K: Milyen könnyű lenne, ha már az elején megértenénk ezt.

Lester: Igen. Látod, az életnek természeténél fogva erőfeszítés-mentesnek kellene lennie. Az életben egyáltalán nincs semmilyen erőfeszítés, amikor csupán a természetes Önvalónk vagyunk. Mi azonban próbálunk egy korlátozott ego lenni – ez pedig erőfeszítést igényel. Erőfeszítés kell, hogy korlátozottak legyünk, ha a természetes állapotunk korlátlan. Minél erősebben próbálsz korlátozott lenni, annál több erőfeszítésre van szükséged.

Az, hogy a korlátlan Önvalód légy, nem kerül erőfeszítésbe. Ahogy a barátod esetében is: amikor eléri a végső határt, meglépi az elengedést, és erőfeszítés nélkül minden rendbe jön. Mindaddig, amíg újra és újra próbálkozik, a dolgok csak egyre rosszabbak lesznek. Viszont amikor feladja és elengedi, a dolgok megoldódnak.

K: Hát, el kellett mennie munkát keresni. Közvetítőhöz kellett fordulnia, nem tehette azt, hogy csak ül és várakozik.

Lester: Azt mondom, mindössze csak annyi lett volna a dolga, hogy elengedi és Istenre hagyja. Utána a dolgok még akkor is megérkeztek volna hozzá, ha bezárja magát valahol egy szobába. Nem ülsz és várakozol, semmit nem csinálsz. Csak elengeded a cselekvőség érzetét. Pusztán tudod, hogy minden tökéletes, aztán pedig a leghalványabb gondolatod is gyorsan megvalósul. Isten, az Önvaló számára nem léteznek korlátok. Ha elengeded, bármi legyen is az, amit gondolsz, annak meg kell valósulnia, mert a végtelen hatalmadat hívod elő – Istent, az Önvalódat. Semmi nem állíthatja meg!

K: Ugyanakkor viszont meg kell erőltetned magad, hogy cselekedni kezdj.

Lester: Nem, pont az ellenkezőjéről beszéltem. Azt mondtam, hogy zárd magad egy szobába és lakatold le, és ha utána azt csinálod, amit mondok, látni fogod, hogy amit akarsz, meg fog valósulni. Meg kell lennie. Semmi nem állíthatja meg. A mindenhatóságot hívod segítségül!

K: Mire való az ima? Mit jelent az imádkozás?

Lester: Az imádkozás azoknak való, akiknek szükségük van az imádkozásra. Kihez imádkozol, amikor tudod, amit tudsz? Ha te vagy Az, miért kell imádkoznod Hozzá? Az imádkozás lehetségessé teszi a dualizmust: „én” imádkozom „Istenhez”. Őrizd meg az Egységedet!

Ha azonban valaki mégis imádkozik, a legjobb, ha csak egy dologért teszi: nagyobb bölcsességért, hogy minden imára, minden kérésre irányuló szükséget felszámolhasson. Minden attól függ, hogy a személy a megértésnek melyik stádiumában van. A mai világban a legtöbb embernek szüksége van imádkozásra. Az ima viszont elfogadja a dualitást – Isten „odakint” van. Nekünk pedig tudnunk kellene, hogy Isten idebent van. Annak ellenére, hogy még Jézus is azt mondta: „…az Isten országa ti bennetek van”,{1} továbbra is odakint keressük Istent, pedig nem ott van. Csakis idebent. Kiderül róla, hogy ő a mi igazi Létezésünk.

A mi „énje”, az az Isten, akit keresünk anélkül, hogy bármit is hozzátennénk. Akár azt mondod, „én valami vagyok”, az nem Az, akár azt, hogy „én és valami”, az sem Isten. Azonban a puszta „én” és csakis „én”, az Isten. Ezért mondják azt, hogy Isten közelebb van a testnél. Ő az „én”, és milyen közel van az „én”? Közelebb, mint a test. Isten az, az igazi saját Önvalód!

K: Ez nagyon jó érzés.

Lester: Igen, mert arra emlékeztet, amit tudat alatt tudsz, hogy te az az Önvaló vagy. Csak mondogasd, hogy „én”, csak azt, hogy „én, én, én, én”, és egyre jobb lesz a kedved. Próbáld ki, amikor egyedül vagy. Csak azt, hogy „én, én, én”, és ne azt, hogy „test vagyok, elme vagyok”, hanem csak „én, én, én”, a létezőnek ezt az érzését. Azt hiszem, hogy az a szó, ami minden más szónál jobban leírja Istent, a „Létezés”. Isten minden Létezés. Mindnyájan Létezések vagyunk, amik úgy tesznek, mintha egy kicsi részei lennénk, egy korlátozott test-elme. Amikor befelé figyelsz, meglátod, hogy te vagy minden Létezés. A Létezés Isten! A Létezés ugyanakkor Éberség, Tudatosság is. Ugyanazok. Később látni fogod, hogy a Létezés és a Tudatosság azonosak. Tehát légy az Önvalód, és sosem lesz probléma.

Amikor problémát látsz a világban, próbálsz korlátozott ego-test-elme lenni. Ha azt hiszed, hogy problémád van, akkor így is van. Ha egyszerűen elfogadod, hogy Isten minden, Isten tökéletes, hogy ez minden, ami van, és a tökéletességet nézed, akkor ez minden, amivel valaha is találkozni fogsz!

K: És akkor majd el kell törölnünk a probléma szót.

Lester: Igen, el kell törölnöd a probléma, nem tud, nem tesz valamit, nem hajlandó valamire kifejezéseket – mindegyik negatív. Amikor a jövőben az ember a harmónia állapotában lesz, ezek közül mindegyik szó el fog tűnni.

K: Ahogy egyre jobban haladsz előre az úton, rengeteg dolog sokkal felszínesebbnek tűnik. Nem tudom, hogy ez fejlődés, vagy semleges leszek a körülöttem lévő világra.

Lester: Nos, ez fejlődés – a semlegesség nem-ragaszkodás.

K: Tényleg fütyülök a politikára és minden olyasmire, ami egykor annyira fontosnak tűnt. Ez rossz dolog?

Lester: Milyen érzés?

K: Nem elemeztem az érzést. Csak azt láttam, hogy mindenki azt hiszi, hogy amit csinál, az nagyon fontos. Talán tévedek, amiért én nem így érzem.

Lester: Nem, igazad van. Minél magasabbra kerülsz, annál jobban látod a tökéletességet, és emiatt pedig egyre kevésbé látsz problémát. Minél inkább problémát lát valaki, annál lejjebb van. Te a problémákról beszélsz. Azok az emberek, akik problémát látnak, azt akarják, hogy úgy lásd a problémákat, ahogyan ők, majd pedig azt mondják neked, hogy tévedsz. Ez olyasmi, amivel kapcsolatban résen kell lenned. Ahogy növekedsz, azok, akik nem érnek fel hozzád, megpróbálnak majd lehúzni oda, ahol ők vannak. Hagyd, hogy azt gondolják, tévedsz. Tudod, hogy igazad van! Ne vitatkozz velük. Meddő vita lenne.

K: Rájöttem, hogy az emberek megpróbálják elérni, hogy önzőnek érezzem magam, amiért így érzek. Nem tudom, hogy ez igaz-e, vagy sem. Ezért akartam ezt megbeszélni.

Lester: A helyzet a következő: Ha nem úgy gondolkodsz, ahogy ők gondolkodnak, önzőnek neveznek. Csak nézd meg. Nem, nem az mutatja az önzetlenséget, hogy mennyire ismersz fel egy problémát. Hanem az, hogy mennyire látod, hogy nincs probléma, és segítesz másoknak is, hogy megértsék, csupán tökéletesség van. Ez mutatja az önzetlenséget. Te így nyújtasz segítséget; nagyon konstruktív és önzetlen vagy.

K: Mindent csak a segítés vágyával tegyek, és az a szeretet?

Lester: Igen. Csak érezd a szeretetet – nem feltétlenül kell cselekedned. A szeretet és a gondolataid pozitívak. A gondolat sokkal erősebb a tetteknél. A tettek alapja és eredménye. Az indítógomb. A cselekvés előtt jön és meghatározza azt. Ha egy olyan Lény, ami elérte a felismerést, egyedül ül egy barlangban valahol, sokkal nagyobb javára van a világnak, mint a cselekvő szervezetek.

Most pedig visszatértünk ahhoz, amiről korábban beszéltünk: a legalsó állapot a tétlenség, a középső a tevékenység, és a legfelső állapot a tétlenség. A legalsó a közönyös tehetetlenség állapota. Pusztító jellegű. Csak azt akarja, hogy minden megszűnjön, leálljon.

A legfelső állapot megengedi, hogy minden úgy legyen, ahogy van, mivel minden tökéletes, és a személy hathatósan ezt vetíti ki mindenki felé. A középső állapot a cselekvő állapot, amely az alsótól az egyensúly és a békesség legfelső állapota felé mozdít. Ahogy haladsz felfelé, azok, akik még nem tartanak ott, mint te, megpróbálnak majd lehúzni téged oda, ahol ők vannak.

K: Szóval ez egyfajta próbaterep vagy teszt, hogy kiderüljön, mennyire zavarnak azok a dolgok.

Lester: Igen. Ez a legjobb a meggyőződésednek. Hol a meggyőződésed, ha velük tartasz? Ha velük mész, hajlamos vagy arra, hogy inkább úgy vélekedj, ahogyan ők.

K: Ami könnyebb, tudom.

Lester: Nem, próbáld csak meg. Ha azt hiszed, könnyebb, járd az ő útjukat, és több szenvedésben lesz részed, mint nekik.

K: Néha egyszerűbb a tömeghez tartozni.

Lester: Az ego jóváhagyás iránti vágya úgy tünteti fel, mintha egyszerűbb lenne. Majd pedig rájössz, hogy épp ellenkezőleg van. Te is a tömeghez tartoztál, nemde? Olyan voltál, mint ők. Nem könnyű. Nem, a helyes út könnyebb. Látod? A helyes út az elengedés és ráhagyás Istenre, aztán minden tökéletesen a helyére kerül – erőfeszítés nélkül. Viszont amikor ezt nekem kell csinálnom, az nem Isten, az én vagyok – az ego –, aki csinálni akarja, aki meg akarja változtatni a dolgokat, meg akarja javítani a világot, és így tovább.

K: Ha ilyesmi bukkan fel, az emlékezéshez a legjobb egy mantra vagy valami ilyesmi?

Lester: A megerősítések mindig jól jönnek. A mantra olyan megerősítés, amit újra és újra elismételnek. Tegyél meg bármit, ami segít, hogy azt tedd és az legyél, amiről hiszed, hogy tenned vagy amilyennek lenned kellene.

K: Ez az, amit nem tudok.

Lester: A legjobb dolog, amit tehetsz és ami lehetsz, az annak keresése, hogy ki és mi vagy, hogy megismerd az Önvalódat. Már voltak olyan pillanatok, amikor elengedtél valamit és érezted a valódi Önvalódat. Milyen érzés?

K: Csodálatos! Lehetne ezt állandóan?

Lester: Igen, határozottan. Maradj úgy, ez minden. Légy, ami vagy! Itt és most végtelen vagy, mindentudó és mindenható. Legyél az! Hagyd abba, hogy ez a korlátozott, boldogtalan, kicsi ego vagy.

K: Nos, ugyanaz a problémám, mint neki, és azt hittem, hogy közömbössé válok.

Lester: Igen, közömbössé válsz a negativitásra, és mi ezzel a baj? Mi a politika? Az erő és a kontroll gépezete. Egy olyan társadalomban, ahol mindenki szeret mindenkit, szükséged van a politikára? Ha segíteni akarsz a világnak, támogasd magad a növekedésben, és sokkal többet teszel, mintha részt vennél a politikában. Minél inkább képes vagy szeretni, annál jobban segítesz a világnak. Az országgyűlések nem tudják helyreállítani a világot, viszont elég szeretetteljes ember képes rá.

Az Amerikai Egyesült Államok miniszterelnökének szükségszerűen az Amerikai Egyesült Államok minden polgárának összesített Tudatosságát, összesített gondolkodását kell képviselnie. A kinti világ mindössze a kollektív tudatunk. A princípium, az isteni törvény felülírja az ember alkotta törvényt. A Tudatosság, gondolkodás határoz meg mindent. Ha nem tetszik, ami a világban történik velünk, mindössze annyit kell tennünk, hogy megváltoztatjuk a tudatunkat, és a kinti világ megváltozik számunkra!

K: De az ilyesmihez nem kell egy nagy adag bátorság sokszor? Néha nincs elég merszem, hogy megtegyem azokat a dolgokat, amiket szeretnék.

Lester: Rendben, miért nincs rá merszed?

K: Nem tudom.

Lester: Ego. Jóváhagyást akarsz tőlük. Az ő jóváhagyásukat keresed; azon az úton akarsz járni, amin ők akarják, hogy menj.

K: Nem arról van szó, hogy a jóváhagyásukat akarom, a rosszallásukat nem akarom.

Lester: Hát nem ugyanaz a kettő?

K: Emlékszem, múltkor azt mondtad, hogy amikor megoldasz egy problémát, az nem jön elő újra, és ez igaz. De utána újakat kapsz. Amikor megoldasz valamit az elmédben, és tudod, hogy egy fokkal feljebb léptél a létrán, az nem jelenik meg újra, ami nagyszerű segítség, viszont mindig újabb problémák kerülnek majd elő.

Lester: A világban a problémák nem érnek véget. A világban csak örökkön-örökké folyton-folyvást problémákat oldasz meg, és egyre több lesz belőlük. Amíg tudatában vagy a problémáknak, léteznek. Csak akkor nincsenek többé problémák, ha rátalálsz a valódi önmagadra. Azt csinálod, hogy beteszed a kezedet a tűzbe, és azt mondod: „Aú, ez forró! Megég a kezem! Haver, nagy bajban vagyok!” Ennyi az egész.

Amikor megérted, hogy te csinálod ezt, abbahagyod. Ha van valamilyen problémád, a problémába teszed a kezed, és azt kiabálod: „Fáj!”, és úgy teszel, mintha nem tennéd bele a kezed. Úgy teszel, mintha nem csinálnád, de csinálod. A probléma a tudatodban van. Az elmédben. Változtass az elméden, változtass a tudatodon, és a probléma azonnal megszűnik. Próbáld meg, és látni fogod, hogy így van.

K: Tavaly, amikor mindnyájan találkoztunk, magasabb szinten voltunk, és kevesebb problémánk volt.

Lester: Ez az elsődleges célja annak, hogy csoportosan összegyűlünk. Emlékeztetnek és támogatnak titeket, hogy a saját utatokon haladjatok. Olyan emberekkel vagytok együtt, akik ugyanarra igyekeznek, mint ti. A világ mozgásával ellentétesen mozdultok. Amennyire csak lehet, pozitív társaságra van szükségetek. És amikor egyedül vagytok, hagyjátok abba, hogy azok legyetek, amik nem vagytok – a korlátozott test és elme – és csak legyetek, amik vagytok – egy végtelen, teljesen szabad és tündöklő Lény, teljes és egész.

Útmutató az elengedéshez Hale Dwoskintól

Nézz magadba és vizsgáld meg, hogy hajlandó vagy-e olyan világban élni, ahol nincsenek problémák. Ha kételkedés van benned, annak az az oka, hogy problémákat akarsz létrehozni az életedben anélkül, hogy észrevennéd. Ezt azért tesszük, mert amíg azt hisszük, hogy korlátozott test-elme vagyunk, úgy érezzük, hogy olyannak kell lennünk, mint amilyen mindenki más, és kell hogy legyen célunk az életben. Attól tartunk, hogy ha nem lennének problémák, nem lenne ránk szükség. És bizonyos értelemben igazunk is van. Nem a korlátozott test-elme-egónk vagyunk, ami szép hasznot húz abból, hogy problémákat teremt és old meg azért, hogy igazolja a Létezését. Minél kevesebbet fektetünk a korlátozásba, annál kevésbé van szükségünk arra, hogy olyan problémákat generáljunk, amiket majd megoldunk, és még kevésbé látunk problémákat a világban. Ahogy Lester többször is megismételte: „Lásd meg a tökéletességet ott, ahol a látszólagos tökéletlenség van.”

Másképp is nézhetjük ezt: Ha az Egy az egyetlen cselekvő és az Egy tökéletes, hogyan létezhetne probléma? Csak akkor érzékelünk problémákat, amikor úgy érezzük, hogy van egy „én”, aki cselekszik, azzal szemben, hogy megpihenne annak tudásában, hogy nem az vagyok, aki cselekszik, hanem „az Atya, a ki én bennem lakik, ő cselekszi e dolgokat”.{2} Minél inkább elfogadod ezt anélkül, hogy meghátrálnál, annál kevésbé fogsz problémákat látni, még ha körülötted mindenki más lát is.

Ezt úgy is felfedezheted, ha megnézed, találsz-e ténylegesen egy „cselekvőt” ebben a pillanatban. Cselekvéseket fogsz találni, azonban ha nyitott vagy rá, látni fogod, hogy a személyes cselekvő érzete emléken alapuló mentális kivetítés. Nem közvetlen tapasztalaton nyugszik. Az a megértés, hogy nem a cselekvő vagy, pozitív hatással van a körülötted lévőkre, mivel számukra is fenntartod a tökéletességet, és a korlátozott test-elmével szemben a Létezésükként látod őket.

Ezt úgy is megvizsgálhatod, hogy felteszed magadnak a kérdést: „Milyen frusztrált egovágy okozza ezt a problémát?” Ha megengeded magadnak, hogy igazán nyitott légy arra, hogy tisztán lásd magad, meg fogod látni az egovágyat. Ha spontán módon nem engeded el, egyszerűen kérdezd meg magadtól: „El tudnám engedni ennek az akarását?”

Ezenfelül ha azt veszed észre, hogy időnként inkább közéjük illeszkednél, mint hogy az az Éberség legyél, ami vagy, felteheted magadnak a kérdést: „Inkább beilleszkednék vagy inkább szabad lennék?” Ez valószínűleg arra fog ösztönözni, hogy magad mögött hagyd a szeretet akarását, és erősebb legyél a szabadság iránti vágyaddal kapcsolatban. Ha habozol, csak kérdezd meg magadtól: „Tudnám ezt üdvözölni?”, „El tudnám ezt engedni?”, „Hajlandó lennék rá?”, „Mikor?”. És csak döntsd el, hogy magad mögött hagyod ezt a vágyat.

A következőkben az elengedés legegyszerűbb formájának vizsgálatát láthatod, ami segítségedre lesz az egész könyvön keresztül, és természetesen az életed minden területén is.

Az alap elengedéskérdések

Mit érzek?

Tudnám üdvözölni ezt az érzést? / Meg tudnám engedni ezt az érzést?

El tudnám engedni?

Hajlandó lennék elengedni?

Mikor?

Ez az öt kulcsfontosságú elengedéskérdés szolgál a Sedona-módszer alapjául. A következőkben elolvashatod, hogyan tudod te is alkalmazni magadon. Egyes szám első és egyes szám harmadik személyben is kísérletezz a kérdésekkel, és tapasztald meg, számodra melyik működik a legjobban.

1. lépés: Koncentrálj egy olyan problémára, amivel kapcsolatban szeretnéd magad jobban érezni, és engedd meg magadnak, hogy érezd, amit ebben a pillanatban érzel, bármi legyen is az. Tedd fel magadnak a kérdést: Milyen érzés van bennem ezzel a témával kapcsolatban? Nem kell, hogy erős érzés legyen. Tulajdonképpen még azt is megvizsgálhatod, hogy mit érzel ezzel a könyvvel kapcsolatban, és mi az, amit kapni szeretnél tőle.

2. lépés: Üdvözöld az érzést csakúgy, mint minden érzetet, benyomást, hangot, gondolatot és képet, ami az érzéssel együtt felbukkan, és engedd meg, hogy egészében véve vagy amennyire csak tudod, itt legyen, bármi legyen is az, amit tapasztalsz. Tedd fel magadnak a kérdést: Meg tudnám engedni magamnak, hogy üdvözöljem ezt az érzést?

Talán túl egyszerűnek tűnik ez az útmutatás, de annak is kell lennie. A legtöbben inkább a múltról és a jövőről szóló gondolatainkban, képeinkben és történeteinkben élünk, mint hogy tudatában legyünk annak, hogy tulajdonképpen mit is érzünk ebben a pillanatban. Az egyetlen alkalom, amikor valóban tehetünk bármit az érzéseinkkel kapcsolatban (és ami azt illeti, az üzletünkkel vagy az életünkkel kapcsolatban is), most van. Nem kell megvárnod, hogy egy érzés felerősödjön, vagy legyen valamilyen címkéd, mielőtt elengeded. Valójában ha tompának, unalmasnak, élettelennek, zárkózottnak vagy üresnek érzed magad belül, azok olyan érzések, amiket épp olyan könnyedén el lehet engedni, mint a felismerhetőbbeket. Egyszerűen csak tegyél meg minden tőled telhetőt.

3. lépés: Tedd fel magadnak a kérdést: El tudnám engedni ezt az érzést? Ez a kérdés pusztán azt kérdezi tőled, hogy lehetséges-e megtenni ezt a lépést. Az „Igen” és a „Nem” is elfogadható válaszok. Sokszor még akkor is elengeded, ha „nemmel” válaszolsz. Amennyire csak tudsz, a legkevesebb gondolkodással válaszolj a választott kérdésre, távol maradva attól, hogy megkérdőjelezed magadat, vagy belső vitába bocsátkozz magaddal a tett vagy annak következményinek értékességével kapcsolatban. Szándékosan egyszerű a módszer összes kérdése. Önmagukban és önmaguktól nem fontosak, viszont arra szolgálnak, hogy az elengedés élménye, a ragaszkodás abbahagyásának megtapasztalása felé irányítsanak téged. Nem számít, hogyan válaszolsz erre a kérdésre, lépj tovább a 4. lépésre.

4. lépés: Mindegy, melyik kérdéssel kezdted, ezt az egyszerű kérdést tedd fel magadnak: Hajlandó lennék rá? Más szóval: „Hajlandó vagy elengedni?” Ismételten maradj távol a vitáktól, amennyire csak tudsz. Azt is tartsd észben, hogy mindig önmagadért végzed ezt az eljárást, abból a célból, hogy elnyerd a saját szabadságodat és világosságodat. Nem számít, hogy vajon az érzés igazolt-e, régóta fennáll-e, vagy helyes-e. Ha a válasz „nem”, vagy nem vagy benne biztos, kérdezd meg magadtól: Azt szeretném, hogy legyen egy ilyen érzésem, vagy inkább szabad lennék? Akkor is haladj tovább az 5. lépésre, ha a válasz még mindig „nem”.

5. lépés: Tedd fel magadnak a következő egyszerű kérdést: Mikor? Ez egy invitálás arra, hogy most csak úgy elengedd. Előfordulhat, hogy azon kapod magad, hogy könnyedén elengedted. Jusson eszedbe, hogy az elengedés olyan döntés, amit bármikor meghozhatsz, ha azt választod.

6. lépés: Olyan gyakran ismételd az előző öt lépést, amíg szabadnak nem érzed magad attól a bizonyos érzéstől, amelyikkel az eljárást kezdted.

Megjegyzés: Ha gondot okoz számodra a döntés, hogy elengedd, vagy egyszerűen csak valami különbséget érezz, akkor azt is engedélyezheted magadnak, hogy egy pillanatra ragaszkodj. Ha engedélyt adsz magadnak arra, hogy azt csináld, amit már csinálsz, látni fogod, hogy sokkal könnyebb lesz új döntést hozni. Ez általában sokkal könnyebbé teszi a valódi „igen”-hez való eljutást és az annak megfelelő elengedést. Valószínűleg azon fogod kapni magad, hogy az eljárás minden lépésénél egy kicsivel több mindent engedsz el. Először meglehetősen szerények lehetnek az eredmények.

Ha kitartó vagy, az eredmények egyre jobban észrevehetőbbé válnak. Látni fogod, hogy egy bizonyos témával kapcsolatban többrétegnyi érzés van bennünk. Azonban amit elengedsz, már soha nem tér vissza.

{1} Lukács evangéliuma 17,21. A bibliai idézeteket a könyvben Károli Gáspár fordításában közöljük.

{2} János evangéliuma 14,10