Wim Hof – Koen de Jong

Didergés helyett gyógyulás

Bevezetés a légzéskontroll,
a hidegtűrés
és a kitartás tudományának
titkaiba

részlet

Budapest, 2022

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:
Wim Hof – Koen de Jong: The Way of the Iceman

THE WAY OF THE ICEMAN
Copyright © 2016 Dragon Door Publications, Inc.
Published by Dragon Door Publications, Inc.
Little Canada, MN 55164, USA
www.dragondoor.com
Dutch Copyright © 2016 Wim Hof and Koen de Jong
Published by Uitgeverij Lucht BV Nederhorst Den Berg
All rights reserved.

Hungarian translation © Tóth Szabolcs, 2017

Hungarian edition © Jaffa Kiadó, 2017
Minden jog fenntartva!

Fordította Tóth Szabolcs
Szerkesztette Papp Sándor Zsigmond
Felelős szerkesztő Jolsvai Júlia
Felelős kiadó Rados Richárd

ISBN 978 963 475 572 2
Jaffa Kiadó • jaffa.hu

Elektronikus változat:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Jesse Itzler előszava az angol kiadáshoz

Emlékszel 2014 nyarára, amikor az ALS Ice Bucket Challenge (a „jegesvödör-kihívás”) elterjedt a közösségi médiában? Igen, nekem is rémlik a dolog. Számtalan videót posztoltak barátokról, családtagokról, hírességekről és véletlenszerűen kiválasztott idegenekről. Fogtak egy vödör jeges vizet, a fejük fölé emelték, majd a tartalmát magukra zúdították. Az eredmény szinte mindig ugyanaz volt – amikor a jeges víz az illető bőréhez ért, magas, szinte visító hangot adott ki, majd menekült, amerre látott. Beismerem, én is kipróbáltam.

Több mint 17 millióan vettek részt a kihívásban, de amennyire tudom, senki sem „hívta ki” Wim Hofot. Mégis miért tették volna? Wim számára egy vödör jeges víz olyan, mint egy séta a parkban. Úgy értem, hogy számára ez nem lenne kihívás. Sőt, kimondottan élvezné! A jégen érzi jól magát. Wim fogta azt, amit mi „keménynek” vagy kényelmetlennek tekintünk, és ránk zúdította. Abból él, hogy jól érzi magát a kényelmetlenségben – és ez nem azért van, mert eredetileg máshogy lett volna huzalozva, hanem azért, mert rászánta az időt, hogy áthuzalozza magát.

Talán láttad már a tévében, amikor jeges vízben úszik, illetve mezítláb fut a hóban, vagy olvastál már a huszonnyolc órás hegymászásáról a Kilimandzsáró havas csúcsáig, miközben nem viselt mást, csak egy rövidnadrágot és egy cipőt. Wim ezt csinálja. Ez része a saját fejlődési filozófiájának… és ez tanulható.

Amikor rátaláltam Wimre, gyorsan a rajongójává váltam. Nagyon sokat megszegett az általunk elképzelt „szabályok” közül. Elkezdtem elolvasni az összes könyvét, valamint a róla írt különféle cikkeket. Annyi videót néztem meg róla, amennyit csak tudtam. Emlékszem, egyszer azt mondta, hogy bárki képes lenne arra, amire ő, csak meg kell tanulniuk a módszerét – a Wim Hof-módszert. Azonban ebben én közel sem voltam olyan biztos.

Mindig is érdekelt a vitalitás. Sokunkhoz hasonlóan bennem is megvan az a belső vágy, amely arra ösztönöz, hogy próbáljak fejlődni mentálisan, fizikálisan és spirituálisan egyaránt. Ez a vágy vezetett oda, hogy felbéreljek egy US Navy SEAL-kommandóst, hogy éljen velem egy hónapig. Huszonnégy óra alatt lefutottam 160 kilométert is, hogy megtudjam, mennyire tudom kitolni a határaimat. Ennek során több millió dollárt gyűjtöttem jótékonysági célra, de számomra ez ennél többről szólt. A 160 kilométeres futás olyasmi volt, amire azt mondták, ezt nem lehet megcsinálni – legalábbis nekem biztosan nem fog menni. Tudtam, csak úgy bizonyíthatom be, hogy a kétkedők tévednek, ha letesztelem az önmagam által kijelölt korlátaimat.

Ezért minél többet tudtam meg Wimről, annál kíváncsibbá váltam. Rendelkezett valamivel, amit én is szerettem volna, de nem tudtam biztosan megmondani, hogy mi is az a valami. Ki kellett találnom. Végül beadtam a derekam, és megvásároltam Wim tízhetes videoszemináriumát. Sokat tanultam a légzésről, mozgásról, jógáról testtartásról, meditációról és hideggel szemben használt progresszióiról, valamint arról is, hogy ezek miként javítottak bizonyos fizikális, valamint spirituális tulajdonságain. Ezt követően pedig vettem egy nagy dézsát.

Beállítottam a hőmérsékletet tíz fokra, majd vártam, hogy lehűljön a víz. Ijesztő volt, ahogy a dézsa tartalma egyre hidegebb lett. Az érzés, hogy hamarosan bele fogom meríteni a testemet a jeges vízbe, kikészítette az elmémet… játszott velem. A hőmérséklet negyedóránként egy fokot csökkent, és minden egyes csökkenés megsokszorozta a félelmemet. Pár órával később elérte a tíz fokot… eljött az idő a MERÜLÉSRE.

Amikor beleraktam a jobb lábfejemet a vízbe, a lélegzetem is elállt. Úgy éreztem, mint akit gyomron vágott Nick Diaz. „Ember, ez iszonyat hideg”, gondoltam. „Lélegezz”, mondtam magamnak. „Csak a golyóid érjenek bele ebbe az átkozott vízbe, utána már minden rendben lesz, Jesse”. Ahogy a víz elért a köldökömig, mélyeket lélegeztem, majd ellazítottam a vállamat. Lassan beleereszkedtem, amíg a víz az államig nem ért. Furcsa nyugodtság töltötte meg a lelkemet. Hozzászoktam a hideghez. Éreztem, hogy élek.

Az inspiráció ösztönöz. Azt imádom a legjobban Wimben és a könyvében, hogy megtanított bízni a testemben, valamint túllépni a félelmen, és lehetőséget adott a sikerre. A személyes élményeit a tudomány erejével vegyíti, s ez igazán motiválóvá válik. Wim megadja a megfelelő eszközöket, amelyekre az önfegyelem elsajátításához, a bátorság gyűjtéséhez és egy vibráló élethez szükséged van. Ő Aquaman és Tony Robbins egy személyben. Ő a Jégember!

Jesse Itzler,

a Living with a SEAL szerzője

Marty Gallagher előszava az angol kiadáshoz

A tompultság kifejezést szokták használni az állatok hibernációja esetében. Embereknél a szó fiziológiai és/vagy pszichológiai lomhaságra utal – lassúságra vagy tompa nyugalomra. A jólét tompultságot szül. A puhány, modern életünk hatására belassul a ritmusunk. A nem túl távoli múltban a rokonaink kemény fizikai munkával keresték a kenyerüket; manapság az elménkkel biztosítjuk a megélhetésünket. A fizikai valónkat annyira elhanyagoljuk, a munkánk pedig olyannyira nélkülöz bármiféle testi erőt, hogy a szántóföldeken végzett munka pótlására edzőtermeket, valamint edzésterveket és étrendeket alakítunk ki, edzés után pedig az éhségtől megvadultan rohanunk haza enni. A fajunk leépül; a test egyre kevésbé válik fontossá. Kényelmes életet élünk, amelyhez csupán minimális testi erőre van szükség.

A gyengeség az eredete a törékenységnek, az elhízásnak, valamint a betegségeknek. Gyengék vagyunk. Tompa kényelmünk meleg méhében ragadtunk. Virtuális valósággal teli életet élünk, ahol mindenki sztár a saját valóságshow-jában; a Facebook-mentalitás eltúlozza az önmagunk fontosságával kapcsolatos érzéseinket, és hamis értékkel ruházza fel kiüresedett életünket. A tompultság mocskában dagonyázunk, ezért ki kell minket rántani a sárból. És én meg is találtam azt, aki képes erre.

Henri Troyat egyszer ezt mondta Lev Tolsztoj grófról: „Nyitott szemmel, kitágult orrcimpával és figyelő füllel élte az életét.” Wim Hof módszere lehetőséget biztosít arra, hogy mi is eljuthassunk egy ilyen feltöltött, hiperérzékeny állapotba – egy ősi elmeállapotba, melyet nem lehet kérni vagy megvásárolni. Wim olyan utat ajánl, amelynek segítségével bárki hozzáférhet a pillanatnyi jelen állapotának csodájához.

Sportolóként és edzőként egész életemet annak kitalálásával töltöttem, hogy miként lehetne a lehető legjobban újrakalibrálni az elmét az emberi teljesítmény növelése érdekében. A magas szinten álló – nemzeti vagy nemzetközi – sportolóknak olyan összpontosításra és koncentrációra van szükségük, amelyet a normál emberek soha nem tapasztalhatnak meg – egyszerűen képtelenek rá. Az elmének és a testnek egységet kell alkotnia a maximális teljesítmény elérése érdekében. Minden komoly sportoló megtapasztalta már azt a jelenséget, amikor az igazán intenzív fizikai edzés módosítja a sportoló elmeállapotát. Egy intenzív edzést követően az élsportolók sütkéreznek a boldogság és az elégedettség ragyogásában.

Véleményem szerint az intenzív fizikai edzés segítségével meg tudjuk görbíteni a belső terünket, hogy hozzáférhessünk tudatunk magasabb szintjeihez – ahhoz a típusú, jellegű és sajátosságú tudathoz, amelyet a meditációt haladó szinten végzők szeretnének elérni vagy már meg is tapasztaltak.

Az intenzív edzés rövidre zárja az elmét, lehetővé téve a sportoló számára, hogy (tudtán kívül) eljusson a meditációs tudatosság magasabb szintjeire. A magasabb szintű tudatosság az intenzív edzés nem szándékos következménye. Ahhoz, hogy rutinszerűen képesek legyünk eljutni ehhez az üdvözült állapothoz, olyan komoly fizikai kihívás elé kell állítanunk magunkat, amelyet kizárólag a testünk és az elménk egyesítése révén leszünk képesek leküzdeni.

A test és a tudat sikeres összeolvasztásához arra van szükség, hogy a folyamatosan magyarázó elménk, a belső kommentátorunk abbahagyja az örökös siránkozást. Nem fogjuk tudni elérni a szükséges százkét százalékos erőfeszítést, ha cseppnyi kétely is van bennünk. Az élsportolók rutinszerűen teszik ki magukat olyan herkulesi feladatoknak, amelyeket kizárólag a testük és az elméjük tökéletes egyesítése révén képesek teljesíteni.

Az élsportolók módszeresen és állandóan azon munkálkodnak, hogy kibővítsék a jelenlegi kapacitásaikat és kitolják a határaikat. Csak a status quo gátjainak folyamatos rohamozása révén van remény rá, hogy túl tudjanak lépni ezeken a korlátokon. Egyetlen sportoló sem fejlődik, ha ugyanazon a szinten marad.

Ötvenévnyi intenzív edzést követően különösebb erőfeszítés nélkül képes vagyok eljutni ebbe az „elme nélküli elmeállapotba” az intenzív fizikai edzés segítségével. Minden edzésen ki tudok alakítani egy valódi és ősi mentális csendet. Sportolószerzetesként és -varázslóként bármiféle kétség nélkül kijelenthetem, hogy a legjobb formámat nyújtom emberként és férfiként egyaránt, amíg ebben az edzés által előidézett módosult tudatállapotban vagyok. Ez egy fiziológiai és pszichológiai Nirvana – addiktív és jókedvre derít.

Az évtizedek során a kihívást az alábbi dolog jelentette: onnantól, hogy elértem, miként tudom hosszabban fenntartani ezt az áldott „ragyogó állapotot”? Onnantól, hogy belépek ebbe az elektromos csöndesség állapotába, mit kell tennem annak érdekében, hogy tovább maradhassak benne? Továbbra is ezen munkálkodom: a jelenlegi stratégiám, hogy átlépek az egyik „abszorptív” feladatból a következőbe: edzésből az írásba, onnan a főzésbe, onnan az erdei futásba, onnan a zenélésbe, onnan a figyelmes olvasásba… egyik kreatív feladat a másik után – majd éjjel beájulok a regeneráló, kómás alvásba. Ébredés, ismétlés.

Amikor a folyamatosan magyarázó elme ismét életre kél, vége az üdvösségnek. Túlértékelik a tudatos gondolkodást. Krishnamurti rátapintott a lényegre: „A gondolkodás megszűnése jelenti az intelligencia ébredését.” Csak amikor egy pofonnal elhallgattatjuk a folyamatosan beszélő belső dumagépet, akkor tapasztalhatjuk meg a valóságot – a valóság mindig felbukkan a pillanatnyi jelen azonnaliságában. A valóság olyan, mintha térdmagasságig állnál a dühöngő áradatban. Csak épp itt a te életed az, ami elrobog…

Ha gondolkodsz, nem tapasztalod meg a pillanatnyi jelent, ilyen egyszerű. A tudatos gondolkodás sötét réteggel von be mindent, s ez elhomályosítja az észlelt valóságot. A paradoxon: nem lehet a tudatos elme segítségével elcsendesíteni a tudatos elmét; az csupán az akaraterő reprezentálása, valamint az elnyomás egyik formája lenne: a kierőszakolt mentális csend egyáltalán nem csend. Az ökölbe szorított kéznek valamikor ki kell nyílnia.

Wim Hofnak sokkal kevésbé összetett módszere van a pillanatnyi jelen üdvösségének elérésére. A hideggel szembeni kiszolgáltatottságban megvan az erő, hogy a magasabb szintű tudatosság csodás állapotába repítsen. Az elmének és a testnek át kell változnia és össze kell olvadnia ahhoz, hogy megbirkózzunk a Wim által bemutatott herkulesi kihívásokkal.

Ahhoz, hogy eljussak a tökéletes jelenbe, eszközökre, nagy tapasztalatra, extrém erőfeszítésre és időre van szükség. Wim módszerével bárki gyorsabban és egyszerűbben eljuthat oda.

A módszere kapcsán Wim egyedi módon határozza meg az elkötelezettség koncepcióját. Ha elég bátor lennék, felhasználnám a definícióját az én világomban is. Állhat valaki bokáig a jeges tóban húsz éven keresztül, és úgy érezheti, hogy ezzel elért valamit – bizonyos mértékig így is van –, bokáig vízbe merülni mindenképpen jobb, mint ha valaki még eddig se lenne hajlandó elmenni. Azonban az optimális fiziológiai és pszichológiai babérok learatásához a bokáig vízbe merülőnek valamikor hazardíroznia kell, és el kell köteleznie magát!

Az én világomban azok, akik a kapacitásuk hetven százalékán edzenek, a kapacitásuk hetven százalékát nyújtják. Az én világomban az elkötelezettséghez a kapacitás százkét százalékára van szükség – következetesen és ismétlődő jelleggel. Az azonnali eredményeket, valamint a folyamatos fejlődést azzal lehet elérni, ha rendszeresen, rutinszerűen és szisztematikusan túllépünk a jelenlegi kapacitásainkon. Az elit erőemelők vagy az elit kommandósok rutinszerűen és rendszeresen az aktuális kapacitásukon túl dolgoznak; ezen a szinten ez nem nagy dolog; az elme ereje az egyik ok, ami az elitet elitté teszi.

Az én világomban a százkét százalékos teljesítmény például az jelenti, ha egy emelőedzésen valaki új egyéni csúcsot ér el, 288 kilóval ultramély háton guggolásnál kinyomja a hatodik gyakorlatot is, centinként küzdi fel magát, miközben valós esély van a katasztrofális fizikai összeomlásra. Azonban az elit megy előre, küzd, és magáévá teszi a fájdalmat. A hatodik gyakorlat végrehajtásával, a korábbi legjobb eredmény megdöntésével maximális fejlődés érhető el, mivel a sportoló maximálisan elkötelezett volt. Ami nem öl meg, az erősebbé tesz – valamint izmosabbá és sokkal erősebbé.

A bokáig vízbe merülőnek valamikor el kell köteleznie magát, és (szó szerint) el kell merülnie az extrém hidegben, teljes mértékben magáévá teszi azt annak érdekében, hogy maximális eredményeket érhessen el. A százkét százalékos erőfeszítés azt jelenti, hogy túlpréseljük magunkat az ismert szinten, kilépünk a szakadék fölé. Aki mer, az nyer.

A legtöbben Wim módszerének eredményeire – a mutatványokra, az orvosi tesztekre, a tanulók sikereire, a betegségek csökkenésére, valamint az életünket meghosszabbító jellemzőkre – összpontosítanak. Én azonban tiszteletteljesen inkább az okokra fókuszálnék – azt javaslom, vizsgáljuk meg figyelmesebben, és nagyobb elismeréssel az okokat, amelyek a Wim Hof-módszert működtetik.

Meggörbítheted a belső teredet, és megtapasztalhatod az örömöt, amikor a valóság jelenében élsz azáltal, hogy alámerülsz a jeges tóba; ez egy olyan erőteljes és hatásos meditációs módszerré válhat, mint ha zazen ülésben lennél egy kiotói kolostorban. A hideg egész testedet letaglózó súlyossága egy könyörtelen és tisztességes pofon segítségével azonnal elhallgattatja a folyamatosan magyarázó elmét.

A légzés és a hideg jelenti az okot – a mutatványok, a tesztek, valamint az egészségre gyakorolt hatások pedig az eredményt. Véleményem szerint, ha beleszeretsz az okba, az eredmények természetes módon és elkerülhetetlenül jönni fognak majd. A saját „vas-zen” világomban azok sikeresek, akik az edzésbe szerelmesek, nem pedig a tapsba.

A légzés és a hideg – a Wim Hof-módszer eszközei – azonnal eljuttatnak a jelenbe, egy megváltozott, magasabb szintű tudatállapotba. Az áhított eredmények ott hevernek az úton – azonban minden egyes Wim-edzés során lehetőséged nyílik rá, hogy belépj a jelenbe, és ezáltal a tudatosság magasabb szintjére. Ez nem elég komoly dolog?

Wim technikája pszichológiai Nirvanát idéz elő. Wim kapumódszerét bárki alkalmazhatja – használd, és juss el gyorsan a valóság szintjére. Ez nem elképesztő már önmagában is? Használd Wim módszerét a belső tér meggörbítésére. Csatlakozz hozzánk, és tapasztald meg a gondolatok nélküli, szuperérzékeny, ultraéber, stresszmentes jelen örömét. Samadhi úgy definiálja az életet, mint a pillanatnyi jelen tágra nyílt szemmel való átélését. Szeress bele az okokba, és az eredmények elkerülhetetlenül jönni fognak.

Marty Gallagher,

Világbajnok csapat edzője

IPF world masters erőemelő bajnok

A Primitív őserő szerzője

Prológus
(Koen de Jong)

2011 októberében megnéztem egy videót az interneten egy férfiról, aki levette a ruháit, majd besétált egy tóba – egy hideg tóba valahol Izlandon. A tájat hó borította, és jéghegyeket is láttam. A felvétel egy BBC-dokumentumfilmből származott. A narrátor azt mondta: „A víz itt épp fagypont fölött van, és ez elég ahhoz, hogy a legtöbb emberrel egy perc alatt végezzen.”

De nem ezzel az emberrel.

Nyugodtan úszkált körbe-körbe tizenöt percig. „Ez a srác őrült”, gondoltam magamban. De érdekelt is a dolog. Ki volt ő?

A neve Wim Hof.

Bár elsőre nem láttam értelmét, miért jó jégtáblák közt úszni, felkeltette az érdeklődésemet. Megnéztem egy másik videót is. Itt Hof a jég alatt úszott. Egyre őrültebbé vált a dolog, én pedig nem tudtam levenni róla a szemem. Lefutotta a maratont a hóban – meztelen felsőtesttel. Lefutotta a félmaratont a sivatagban anélkül, hogy egy kortyot is ivott volna. Jéggel teli kádban ült hetvenöt percen keresztül. Rövidnadrágban futott a Mount Everesten.

Miután fél órán keresztül ezeket a videókat bámultam, csupán egyetlen kérdésem volt: mégis hogyan lehetséges ez?

Hof elmagyarázta, hogy amit csinál, annak nyolcvan százaléka a légzéssel kapcsolatos. Hogy micsoda?! Az elmúlt tizenöt évben légzőgyakorlatokat végeztem, és még könyvet is írtam a légzésről, de egész biztos, hogy nem tudnék a jég alatt úszni anélkül, hogy halálra fagynék.

Most még kíváncsibb lettem a dologra.

Mégis milyen légzési módszerek segítségével lett Hof képes sokkal több mindenre, mint bárki más a világon? Személyesen akartam feltenni a kérdéseimet. Ezért írtam neki egy e-mailt a www.innerfire.nl oldalon keresztül. Senki sem válaszolt. Küldtem egy újabbat. Nem jött válasz. Küldtem egy harmadik e-mailt is, ebben megemlítettem a Verademinget – a könyvet, amelyet Bram Bakkerrel írtam a légzésről. Így sem jött semmi. De hat próbálkozás után végre megérkezett a válasz. Enahm Hof, Wim fia elmagyarázta, hogy mi a helyzet: „Nagyon elfoglalt, és sokan szeretnének Wimmel beszélni. Kutatást végeznek a Radboud Egyetem Orvosi Központjában, és ez rendkívül időigényes.”

Szerencsére beugorhattam oda és válthattam néhány szót Wimmel.

Megbeszéltünk egy találkozót Nyugat-Amszterdamban. Wim szívélyesen üdvözölt. Olyan pólót viselt, amin ez állt: „Ma nincsenek szabályok”. Jó tudni, hogy nem csupán a fiziológia törvényeit szereti megszegni, hanem úgy általában a szabályokat.

A beszélgetés azonnal igen élvezetessé és inspirálóvá vált. Az első találkozónk során Wim elmagyarázott pár légzőgyakorlatot, és néhányat azonnal ki is próbáltunk közülük. Meglepő módon remekül működtek. Azonnal erősnek és ébernek éreztem magam. Azt is elmagyarázta, a jó közérzet fontos eleme, hogy hozzáeddzük magunkat a hideghez. A mínuszokban előadott extrém mutatványai nem csupán arról szólnak, hogy mire képes a testével – a hidegnek megvan a maga feladata is. Hof meg van győződve róla, hogy a hideggel szembeni edzettség fokozza az egészséget, valamint számos olyan pozitív hatása van, amelyeket megtanulhatunk kihasználni. Azt is elmesélte, miként fedezte fel ezt az egészet, valamint hogyan segített másoknak jelentős eredményeket elérni a légzőgyakorlatai, valamint a hideggel szembeni edzettség segítségével.

Ezt követően megkérdeztem, miért hajtja végre ezeket az extrém mutatványokat.

Összehúzott szemét tágra nyitotta, miközben így válaszolt: „A légzésünk jelenti a kapcsolatot a fizikai világ, valamint a lelkünk között. Ha mi, emberi lények, megtaláljuk az utat a lelkünkhöz, meg fogjuk nyerni a háborút.”

Döbbent arcomat látva Wim felnevetett, majd hozzátette: „Úgy értem, a baktériumokkal és vírusokkal vívott háborút”.

Nem az extrém mutatványai jelentik a lényeget. Meg akarja mutatni, hogy mire képes az emberi test – és nemcsak az ő teste, hanem mindenkié, beleértve a tiédet és az enyémet is. Wim soha nem beteg. Sok ember esetében jobban beválnak a módszerei, mint a gyógyszerek. Mostanáig nem volt teljesen egyértelmű, hogy miként is működnek a módszerei. De jó hírem van: a Wim által évtizedek óta ismert titkot most már a tudomány is megerősítette.

Képesek vagyunk befolyásolni testünk autonóm idegrendszerét.

Wim módszerét megvizsgálták a Radboud Egyetem Orvosi Központjában, a Nijmegen nevű holland városkában. Milyen hatással van az olyan anyagcsere-betegségekre, mint a reuma és a Crohn-betegség? Miként hat az egészséges emberekre? Mennyivel több energiánk lesz tőle? Wim le tud futni maratonokat a hóban, de mire lehetünk képesek mi, átlagemberek? Fel tudjuk használni ezt az energiát a munkánk során is? Wim módszerével kezelni lehet a 2-es típusú cukorbetegséget? Egyszerűen túl szépnek tűnik mindez ahhoz, hogy igaz legyen.

És Wim mégis azt szeretné, ha a módszere meghódítaná a világot. Önkéntes tengerimalacként a légzőgyakorlatokkal kezdtem. Jeges fürdőket is veszek, valamint dolgozom az elkötelezettségem megerősítésén is – és feljegyeztem mindent, amit eddig tapasztaltam. Beszéltem sok olyan emberrel is, akik elkezdték használni Wim módszerét. Ez a könyv ezen tapasztalatokat tükrözi, valamint természetesen Wim módszerének technikáit, hátterét és alapjait.

Főleg a „mi” névmást használom, mivel a könyv mindkettőnk élményeire támaszkodik. Wim többnyire a lényegi tudást adta hozzá. Innen már egyes szám első személyben fogok írni, mivel távolabbról akarom szemlélni Wimet. Most már tudod – a „mi” Wimet és Koent jelenti, míg az „én” kizárólag engem, Koent.

Jó olvasást – és sok szerencsét a hideg zuhanyokhoz.

Koen de Jong

Bevezetés

A könyvben olyan módszert fogunk bemutatni, mely kombinálja a légzőgyakorlatokat, a hideggel szembeni edzettséget és az elkötelezettséget. A módszert Wim Hof után nevezték el, mivel ő kapcsolta össze ezt a három komponenst. Gyakorlati okokból is Hof a névadó – már jelenleg is jól ismert számos tévés megjelenése révén, amelynek során bemutatta, hogy mit tud kezdeni a hideggel.

A módszer Wim Hof többévnyi, természetes környezetben végzett edzésén alapul. Hosszú időn keresztül tesztelte a test határait egyre extrémebb kihívásokkal. Ennek során az volt az egyik fontos felfedezése, hogy oly módon képes irányítani a testfunkcióit, amelyet a tudomány korábban lehetetlennek tartott.

Például bárki képes felemelni a jobb kezét, és megvakarni az orrát a mutatóujjával, de nem mindenki képes megküzdeni a karjába injekciózott baktériumokkal. Hof képes erre. Befolyásolni és kontrollálni tudja az autonóm idegrendszerét – azt a rendszert, amely olyan dolgokat szabályoz, mint a testhőmérséklet, a pulzus, a vérnyomás, a légzés, valamint a véredények kitágulása és összehúzódása. Másképp fogalmazva: mindent, ami automatikusan megy végbe a testedben.

A „normális” emberek nem képesek ezen funkciók ellenőrzésére. Az autonóm idegrendszerben minden automatikusan történik. Az a tény, hogy Hof irányítani képes az autonóm funkcióit, hosszú ideig orvosi csodának minősült. Azonban Hof ezt másképp látja: meg van róla győződve, hogy elméletileg mindenki képes befolyásolni a saját autonóm idegrendszerét.

2014-ben igazolták az állítását. A Radboud Egyetem Orvosi Központjában, huszonnégy tesztalannyal végzett speciális tanulmány során kimutatták, hogy a Hof-módszert használók mindannyian képesek kontrollálni az autonóm idegrendszerüket.

Egy felfedezés, amely megváltoztatja a világot

Lehetetlen előre jelezni a felfedezés következményeit. Ha az emberek képesek befolyásolni az autonóm idegrendszerüket, akkor mit jelenthet mindez az autoimmun betegségekben szenvedők számára? Az autoimmun betegségek akkor jelentkeznek, amikor az immunrendszer tévesen a test saját sejtjeit és szöveteit támadja meg. Ha képes vagy befolyásolni az autonóm idegrendszeredet, vajon képes leszel tudatni a testeddel, hogy az autoimmun betegség káros? A túlsúlyos emberek meg tudják majd mondani a testüknek, hogy üzemanyagként használja fel az energiaszintjüket csökkentő raktározott zsírokat?

Ha tényleg képesek vagyunk így irányítani a testünket, akkor az a lehetőségek végtelen tárházát nyitja meg előttünk. Eddig csupán a súlyos betegségekről beszéltünk, de Hof szerint a módszerét egy éjszakai bulizás utáni normális másnaposság esetén is fel lehet használni. Sokkal több energiád lesz tőle még akkor is, ha teljesen egészséges vagy.

Most, hogy már a tudomány is igazolta: Hof képes befolyásolni az idegrendszerét, semmi másra nem vágyik, mint hogy a lehető legtöbb embernek megtanítsa a módszer használatát. Bár amikor egyszer egy nő megkérdezte, mit fog tanulni az egyik képzéséből, így felelt: „Nem taníthatok neked semmit – csak azért vagy itt, hogy megtanuld, mit ne csinálj.”

Hof ezzel arra utalt, hogy a testünkben már jelenleg is meglévő fizikai kapacitáshoz próbálunk hozzáférni. Pusztán csak meg kell találnunk a kulcsot ennek a fizikai potenciálnak az újrafelfedezéséhez. Ehhez pedig két dologra lesz szükséged: légzőgyakorlatokra, valamint a hideggel szembeni edzettségre. Ahhoz pedig, hogy ezeket jól csináld, egyértelmű elkötelezettségre lesz szükséged. Ez a három összetevő – a légzőgyakorlatok, a hideggel szembeni edzettség, valamint az elkötelezettség – alkotja a Wim Hof-módszert.

A három komponenst három külön fejezetben fogjuk bemutatni, és természetesen prezentálni fogunk olyan gyakorlatokat is, amelyeket otthon is végezhetsz. Akár azonnal, már ma hozzáláthatsz.

Emellett biztosítjuk a gyakorlatokkal kapcsolatos háttérinformációkat is. Meg fogod tanulni, miként lehet megállapítani, hogy a gyakorlatok működnek-e, és azt is, hogy miként hatnak rád fiziológiailag. Hof számos tapasztalatát meg fogja osztani veled, hogy inspiráljon, valamint hogy jobban megérthesd, mi történik a módszere használata során. De ő egy extrém példa. Neked nem kell elmenned Izlandra, hogy negyedórát úszkálj a jéghegyek között. Kezdésnek tökéletesen megteszi a hideg zuhany. Épp ezért be fogunk mutatni olyan embereket, akik már használják a Wim Hof Módszert. Egyesek története egészen lenyűgöző. Például Marianne Peper tizenkét különféle gyógyszert szedett a reumájára. A fájdalom miatt képtelen volt egyedül felöltözni. Most már egyáltalán nem szed gyógyszert, és teljesen egészségesnek érzi magát.

Reméljük, az ilyen történetek arra fognak inspirálni, hogy te is elkezdd a gyakorlatokat. Már pusztán a légzőgyakorlatok és a hideggel szembeni edzettség kombinálása döbbenetes eredményekhez vezethet. Tisztában vagyunk vele, hogy talán szkeptikus vagy, és nem veszed készpénznek a lelkes beszámolókat. De ha szkeptikus vagy, akkor egyszersmind kíváncsi és érdeklődő is.

Hofnak is vannak kritikusai, akik nem szkeptikusak, hanem cinikusak. Sarlatánnak nevezik őt. Amikor a szkepticizmus cinizmusba fordul át, nehezebb meglátni, hogy mi az, ami működik, és mi az, ami lehetséges. Ezért kérlek, hogy egészséges mértékű kételkedéssel olvasd ezt a könyvet, de ne válj túlzottan cinikussá.

Mielőtt megismerkednénk a hideggel szembeni edzettséggel, vessünk egy pillantást magára Wim Hofra is. Ki ez az ember, és miért képes sokkal több mindenre, mint mások?

Tartalomjegyzék

Jesse Itzler előszava az angol kiadáshoz

Marty Gallagher előszava az angol kiadáshoz

Prológus (Koen de Jong)

Bevezetés

Wim Hof

A hideggel szembeni edzettség

A légzés

Az elkötelezettség

A tudomány

Kinek lehet hasznos a Wim Hof-Módszer?

Próbáld ki 30 napig – kezdj hozzá, alkalmazd a tanultakat a gyakorlatban is

Epilógus

Köszönetnyilvánítás

A szerzőkről

További olvasnivaló

Kifejezések gyűjteménye

Felhasznált szakirodalom és kutatások

www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Montserrat – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0