Történetek nőkről...

nem csak nőktől,

nem csak nőknek

Történetek nőkről… nem csak nőktől, nem csak nőknek

© Stílus és Technika, 2025

kapcsolat@stilusestechnika.hu

www.stilusestechnika.hu

Borító: Jung Gyöngyi

Korrektor: Jakab Anita, Winkler Borbála

Szerkesztő: Wágner Szilárd

Minden jog fenntartva.

A könyvből a jogtulajdonos engedélye nélkül sem részleteket, sem az egész könyvet semmilyen formában nem lehet sokszorosítani, másolni, terjeszteni. Ideértve az elektronikus vagy mechanikus módon, a nyilvános előadást, a hangoskönyvet, a televízió- és rádióadást, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést, információrögzítés vagy az átdolgozás bármely formáját az 1999. évi LXXVI. szerzői jogról szóló törvény alapján.

ISBN (epub) 978-615-6748-26-3

ISBN (mobi) 978-615-6748-27-0

Az Olvasónak!

Köszönjük, hogy a vásárlásoddal elősegíted, hogy újabb könyvek kerüljenek kiadásra,

újabb írói álmokat válthassunk valóra.

Köszönjük, az írók nevében is!

Majmok vére

Gungl Zsuzsanna

A lány és a férfi a világ legócskább panelszörnye előtt álltak meg. A tízemeletes különös módon legalább olyan széles volt, mint amilyen magas, de ez a kinézetén egy cseppet sem javított.

– Amikor azt mondtad, biztonságba viszel, minimum egy palotát vártam – szólalt meg a lány.

– Ez a legbiztonságosabb ház a körzetben – válaszolta a férfi.

– A sajtpalota? – mutatott a lány a ház oldalában éktelenkedő, szinte tökéletes köröket formázó lyukakra.

– A harmadik bombázást kicsit megsínylette, de nem hoztalak volna ide, ha nem bíznék a falakban.

A lány továbbra is bizonytalanul méregette a porózus szerkezetet.

– Mielőtt minden prospektus ajánlása ellenére besétálok egy idegen férfival egy veszélyesnek tűnő épületbe, elárulnád a neved?

– Kadét vagyok.

– Ki gondolta volna... Én meg újságíró, és gyanítom, hogy ezért üldöztek végig azok a majomképűek az egész bulin. De azok után, hogy megmentetted az életemet, akár be is mutatkozhatnánk egymásnak. Szóval a nevem Vyvette. És a tiéd?

– A nevem Kadét – válaszolta a kadét, majd a nehezen mozduló ajtószárnyat a vállával kitámasztva intett a lánynak, hogy a palota készen áll a fogadására.

***

Az X/1107/B házszám előtti satnya bokrok nem szolgáltak sok fedezékkel a hajnali szórt fényben, de a két katona nem volt kezdő a taktikai rejtőzésben.

– Utánuk megyünk, uram? – kérdezte az egyik, aki a mellkasára erősített lapka szerint a C6274 tizedes nevet viselte.

– Dehogyis, tizedes! Természetesen megvárjuk az erősítést. Addig csak megfigyelünk – válaszolta E981 őrmester.

***

Az épület fő artériáját jelentő liftakna sem volt jobb állapotban, mint a ház maga. Kadét látható erőlködéssel feszítette szét a zárórácsokat, hogy Vyvette át tudjon csusszanni közöttük. Az irányítópanelen csak az 1-es és a 6-os gomb világított, és Kadét ez utóbbit is háromszor nyomta le, mire a lift fémes nyöszörgéssel hajlandó volt elindulni.

– Micsoda szerencse, hogy pont a hatodikra megyünk – jegyezte meg Vyvette.

Kadét nem szólt semmit, de miután végre kiszálltak a csigalassúsággal haladó liftből, bocsánatkérő pillantással mutatott a lépcsőház felé.

Amikor leértek a negyedikre, Vyvette hirtelen nem is értette, hol járnak. A tágas terek egyáltalán nem emlékeztettek egy panel lépcsőházára, és a keleti falon ásítozó lyukaknak hála a fény szinte végigfolyt a körfolyosókon. A levegőben magnéziumpor csillogott, a talpuk alatt nyikorgott a rosszul lerakott linóleum.

– Ezt a szintet nem sokkal az első bombázások előtt alakították át tornateremmé – magyarázta Kadét. – Előtte a körzeti tanácsterem volt itt, de mivel az iskolák már jó ideje bezártak, és az utcára sem merték hosszabb időre leengedni a gyerekeket, a környékbeli kölyköknek meg kellett valami elfoglaltság... Hát, legalább próbálkoztak.

A fiúöltözők előtt elhaladva egy szertárba jutottak. A polcokon a sportszerek közötti réseket a legkülönfélébb elektronikai eszközök töltötték ki, de Vyvette figyelmét inkább a szoba közepére lefektetett, harminc centi vastag habszivacs tornaszőnyeg keltette fel. Egy mozdulattal rávetődött a matracra, és mivel egy ilyen éjszaka után abszolút megérdemeltnek érezte, a felszálló por miatti két tüsszögés között rátért a lényegre:

– Dedszig a géród. Dugung?

***

– Őrmester, jelentést kérek!

– Uram! – húzta ki magát az őrmester, majd a kezében lévő jegyzettömbre pillantott, és mielőtt folytatta volna, még egyszer, utoljára megköszörülte a torkát. – A megfigyelt személy és társa 6 óra 23 perckor léptek be az X/1107/B számú lakóépületbe, uram! – A felettesére nézett, hogy biztosan figyel-e, és amikor az kérdőn nézett vissza rá, folytatta: – A liftből 6 óra 26 perckor léptek ki a hatodik emeleten, uram! – fejezte be a jelentést, büszkén arra, hogy ezúttal sikerült minden adatot feljegyeznie.

– És mi történt az azóta eltelt 49 percben? – kérdezte L200 főhadnagy a tőle telhető legnyájasabb hangon, miután az őrmester nem folytatta magától a jelentést.

– Uram... – vált zavarttá a tekintete, miközben izzadt tenyerében lassan szétmállottak a jegyzettömb lapjai. – Nem tudjuk… uram. – A beálló csendben pár másodpercig csak az utca végén elszaladó majmok körmeinek csattogása hallatszott.

– MI az, hogy NEM tudják, ŐRMESTER?! – kérdezte a főhadnagy, miközben az asszisztense unottan vizslatta a nyakán kidagadó ereket.

– Uram! Az X/1107/B számú lakóépület még a régi szabványok szerint készült, uram! A falakban lévő azbesztlapokon keresztül a műszereink nem képesek...

A jelentés végét meg sem várva a főhadnagy kiadta az utasítást az azonnali behatolásra, és csak reménykedett benne, hogy a megfigyelt személy még odabent van.

***

Száz év

Érted száz évet is várnék

Lennék

Lépteid alatt az árnyék

– Úristen, ennél bénább szex utáni számot nem is találhattam volna... – mormolta Vyvette, miközben az asztalról leemelt tranzisztoros rádióval babrált. Az addigi sercegésnél persze minden jobb volt, és a Nosztalgián kívül más adó a háború óta úgysem jött be.

Kadét már pár perce tisztálkodási szándékkal kiment a szobából, és Vyvette egyre kíváncsibb lett, mit csinálhat. A körfolyosóra lépve nem hitt a szemének: az egyik fiúöltözőből nemcsak vízzubogás hallatszódott, de ráadásul páragomolyok is szálltak kifelé.

– Beszarok, ez tényleg egy palota! – csodálkozott el, amikor belépett a gőzbe.

Kadét majdnem kiesett ijedtében a kőpadlós zuhanyzóból.

– Nem tudsz kopogni?!

– Bocs, nem gondoltam, hogy az előbbi akciónk után még számít a privát szféra. Itt komolyan van meleg víz?

Kadét elzárta a csapot és a derekára kanyarított egy törölközőt.

– Mondtam már, hogy ezen a szinten tanácsterem volt korábban. A tanácstagoknak járt a külön vízmelegítő tartály. Te is használhatod, ha gondolod, a falon találsz tiszta törölközőt.

Vyvette meg sem várta, hogy befejezze a mondatot, már bent is állt a másik zuhanyfülkében.

– A következő hetet itt töltöm, ha nem baj! – szólt ki a forró víz alól. – De semmi komolyra ne számíts, csak a víz miatt! Oké?

Kadét már épp válaszolni akart valami elméset, de a hirtelen meginduló lift nyikorgása az üres épületben még a zuhany hangján is átszűrődött.

***

– Idióta! – sziszegte a főhadnagy, amikor meglátta, hogy a túlbuzgó tizedes lehívta a liftet. – Nem akart esetleg még telefonon is felszólni nekik, hogy számítsanak ránk?

– De uram, a telefonok a második bombázás óta nem működnek... – válaszolta bizonytalanul a tizedes.

– NYOMÁS! Mire vár? Úgyis tudják, hogy jövünk! – kiabálta a főhadnagy a szemét forgatva.

***

– Nem értem, miért nem jelzett be a rádió... Gyere már! – kiáltott vissza Kadét a mögötte rohanó lánynak.

– Jövök, ahogy tudok! – lihegte, vizes lábnyomokat hagyva maga után a laminált padlón. – Milyen rádió?

A szertárban továbbra is ugyanannak az előadónak egy másik száma szólt, az előzőnél éppen csak egy fokkal izgalmasabb szöveggel.

– Ez a rádió... Amit valaki eltekergetett! – emelte fel az ósdi szerkezetet Kadét, és alig hallhatóan, de annál hosszabban káromkodott egyet. A lány csak a majmok vére folyjon patakokban félmondatot tudta azonosítani.

– Nincs időnk felöltözni, de ebben minden benne van, amire szükségünk lesz – kapott fel a férfi egy katonai stílusú vászonzsákot, és eliramodott a tűzlépcső felé.

Vyvette csak egy pillanatra állt meg, amíg a törölközőjére felkapta a farmerkabátját. A jobb zsebéből látványosan kidudorodott valami.

– Ebben is! – mormolta, miközben Kadét után rohant.

***

GYORSJELENTÉS

Helyszín: X/1107/B lakóépület

Időpont: 20XX év április 8. 7 óra 48 perc

Írásban rögzíti: C6274 tizedes

L200 Főhadnagy Úr utasítására 7 óra 15 perckor behatolási akciót foganatosítottunk az X/1107/B számú lakóépületbe. A Megfigyelt Személy és Társa utolsó ismert lokációja ekkor a lakóépület 6. emelete volt. A lakóépület 6. emeletére való feljutás érdekében a lakóépületben található liftet foganatosítottuk.

Itt tartom szükségesnek jelentésbe foglalni, hogy a lift lehívása teljes mértékben az én saját ötletem volt, a lehívást a Főhadnagy Úr utasítása nélkül foganatosítottam, a Főhadnagy Urat ebben a tekintetben semmilyen felelősség nem terheli. Pontosabban ebben a tekintetben sem. Illetve általánosságban a Főhadnagy Urat semmilyen tekintetben semmilyen felelősség nem terheli.

A lakóépület 6. emeletére való feljutást követően a Megfigyelt Személyt és Társát nem sikerült előállítanunk. A lakóépület tüzetesebb átvizsgálásának foganatosítása során azonban a lakóépület 4. emeletén a Megfigyelt Személy és Társa jelenlétére utaló egyértelmű Nyomokat azonosítottunk.

A lakóépület 4. emeletén talált Nyomokat a Szabályzat 167. pontjának 26. paragrafusának C pontjában leírtaknak megfelelően jegyzőkönyvbe vételeztük, majd a Nyomozást Végző Egység számára átadtuk. A Nyomozást Végző Egység számára az alábbi, vélhetően a Megfigyelt Személy és Társa tulajdonába tartozó tárgyak átadását foganatosítottuk:

– Változatos férfi ruhadarabok L méretben.

– Változatos női ruhadarabok M méretben.

– 1 pár férfi cipő 44-es méretben.

– 1 pár női cipő 38-as méretben.

– 1 női retikül, benne 1 belarusz gyártmányú nyomkövető (a saját egységünké), 1 nyugati (francia?) gyártmányú nyomkövető (ismeretlen egységé), 1 napszemüveg (UVX szűrővel), 1 lazacszínű málnaszínű rózsaszínű rúzs, 1 csomag papírzsebkendő, 1 csomag tampon (“mini” méretű), 1 jegyzettömb, 1 fekete toll (működő), 1 kék toll (nem működő), 1 diktafon, 1 doboz megkezdett torokcukorka (epres ízesítésű), 1 sztenderd fertőtlenítő csomag (a legfrissebb szabványoknak megfelelő).

A behatolási akció foganatosítását követően egyéb akció foganatosítására nem került sor.

***

A naplemente hányásszínűre festette a város feletti szmogot. Az eget varjak és keselyűk szabdalták apró darabokra.

– Itt meghúzhatjuk magunkat pár napig – nézett körbe Kadét az egykori kollégium teraszán.

– Nem terveztem ilyen hosszú távra veled – válaszolta Vyvette, és egy fáradt sóhajjal ledobta magát a párkány tövébe. A vászonzsákban kutakodva talált egy üveg sört, és a kupakot a kőnek ütögetve aprólékos munkával kibontotta.

Kadét a lány arcát fürkészte.

– Lassan ideje lenne elárulnod, miért akartak vagy öten is elkapni a tegnapi buliban.

Vyvette már a sör felét megitta, és jólesően böfögött egyet, mielőtt válaszolt volna.

– Emlékszel még, mi volt a legnagyobb szám a hírekben a bombázások előtt?

– Ez meg milyen kérdés? A járvány, természetesen.

– Persze, de a járvány előtt?

Kadét egy pillanatra elgondolkozott.

– A majmok?

– Bingó. Vagyis pontosabban: a majomtámadások. És ez itt, barátom – vett elő Vyvette a zsebéből egy diafilmes dobozt –, ez az, amiért nem öten, hanem minimum ötmilliárdan akarnak majd elkapni, amint tudomást szereznek róla.