AMTAK E-KÖNYVEK

KRÚDY GYULA

A DÉVÉNYI FAZEKAS

Elbeszélés

AMTAK Bt, 2023

Cop. AMTAK Bt, 2023

Sorozatszerkesztő: Varsányi József

Grafikai tervező: Vári Gabriella

ISBN 978-615-6632-81-4

Kiadó: AMTAK Bt, 2040 Budaörs, Semmelweis u. 6/B

+36 20 218 6762 amtakbt@gmail.com www.amtak.hu

Látogasson el megújult honlapunkra, ahol rengeteg új kiadvány várja nagy árkedvezményekkel!

Próbálja ki pendrive-könyveinket is! Minek rakná tele lakását zsúfolt könyvespolcokkal, ha egy albumban elfér egy teljes könyvszekrény anyaga? Bármikor elővehető, könnyen kezelhető, és nem foglalja a tárhelyét sem. Kiadónktól rendelve egységesen 2.500-3000 Ft/db, amin elfér akár sokezer oldal, és az ár tartalmazza a postaköltséget is. Laptopról vagy megfelelő csatlakozóval telefonról is olvasható.

Készült: AMTAK Bt, Budaörs

KRÚDY GYULA

A DÉVÉNYI FAZEKAS

ELBESZÉLÉS

Tartalom

KRÚDY GYULA

A DÉVÉNYI FAZEKAS

ELBESZÉLÉS

Kis fazék, nagy fazék.

Két szegedi diák.

A Szent-Antal födélzetén.

A dévényi várkapitányok.

A híres Búvár Kund története.

Zivatar.

Elszabadúl a Szent-Antal.

Jankó kapitány kalandjai.

A királynő cseréptála.

Jankó szakács.

Gőzhajón a Szent-Antal után.

A komáromi sánczok.

Hová lett a Szent-Antal?

Kis fazék, nagy fazék.

Trencséni Jankónak hívták a dévényi fazekast. Se nem Jánosnak, se nem Jancsinak, hanem Jankónak. Pedig már nem volt valami gyerekember. Bátran nevezhették volna akár János bácsinak is. A dévényi fazekas olyan jókedvű, vidám ember volt, hogy mindig mosolygásra állt a szája, mindig virágos volt a kedve. Azt szokta mondogatni:

- A jó Isten nekem nem adott gazdagságot, hanem adott többet, - a mi a világon legdrágább: megelégedett, nyugodt szívet.

Trencséni Jankónak bizony egyebe se volt a jó szívénél. Szegény fazekas-mester volt. Ott volt a műhelye a szabad ég alatt a dévényi síkon, a hol jóféle agyagos föld vagyon. Korai tavasztól késő nyárig dolgozott ott Jankó: csinálta ezer számra a kis fazekat, nagy fazekat. Fazékra, cserépedényre mindig van szüksége az embernek. Nincs olyan fazék, a melyik örökké tartana. A legszebb cserép is eltörik egyszer. Így tehát Trencséni Jankó nem hiába csinálta a fazekat.

Volt neki szép nagy kemenczéje, abban égette a cserepeket, miután piros meg zöld virágokat festett rájuk.

A kemenczéből aztán szép keményre égetve szedegette ki a fazekat.

Némelyik csak akkora volt, mint egy gyűszű. Aztán jöttek a kis bögrék. Egyik víznek való, a másik tejnek való.

Hát a tulipános csuprok, köcsögök mire valók?

Ha Trencséni Jankó nem tudta volna, tudják azt a gazdasszonyok. Mézet, vajat, túrót raknak a kis csuprokba, betakarják friss szőlőlevéllel. Még a király asztalára is oda lehetne tenni.

A kemenczéből pedig egyre-másra szedegette Jankó a cserepeket.

Jöttek sorjában az öreg fazekak. Némelyik akkora volt, hogy tíz embernek is lehetne benne levest főzni. Másiknak még két füle is volt s olyan öblös volt, mintha az egész Dunát egyszerre ki lehetne vele meríteni.

Hát a szép virágos, kékre, zöldre, pirosra égetett cseréptálak, szép tányérok! Azok voltak csak az igaziak. Némelyik cseréptálnak a közepére hazafias mondatokat égetett Jankó. Példáúl azt: Isten, áldd meg a magyart! Vagy pedig ezt: Éljen a haza! Olykor azonban versíró kedvében volt Jankó s egész kis verset fabrikált a cseréptálakra. Egyszer ezt írta:

Csinálta e tálat jó Trencséni Jankó,
Fazekas-mester ő, nem pedig tűzoltó.

Máskor meg ezt a verset faragta:

Bors, paprika, hagyma,
Friss csiperke-gomba,
Húst adjon a birkás:
Akkor lesz jó gulyás.

Hát ilyen jókedvű ember volt Trencséni Jankó, a dévényi fazekas.

Gyűlt a cserép kora tavasztól késő őszig a deszkaállásba. Ebből még nem lehet megélni. El is kell adni a fazekat. Dévényben pedig nem adhatta el, ott minden ember fazekas.

Mit csinált tehát Trencséni Jankó?

Elment a Duna partjára. A Duna ott folyik el Dévény mellett. A parton mindig talált hajósembereket, a kik pipázva lógázták lábukat a víz fölé, várván a jó szerencsét. A hajósnak, ha nincs dolga, felkopik az álla. A hajó, a mi mozdulatlanúl álldogál a part mellett, nem jövedelmez semmit a gazdájának.

Ott nézdelődött jobbra-balra Trencséni Jankó a hajósok között. Egyszer aztán megszólított egy öreg hajóst:

- Maga az, Miska bácsi? kérdezte.

- Én vagyok, fiam. Miben sántikálsz itt a hajósok között?

- Szeretnék elutazni, - felelt Jankó.

A vén hajós megigazitotta a pipát a szájában:

- Mi sem könnyebb annál, Jankó fiam. Mindjárt jön a gőzhajó. Elvisz az téged akár a tengerig is.

Jankó megvakarta a füle tövét.

- Igen ám, de nem magam akarok utazni. Néhány fazekat is szeretnék magammal vinni Szerbiába.

- Hány fazekat?

- Húszezer egynéhányat.

A vén hajós elmosolyodott:

- Tréfás ember vagy te, Jankó! - mondta. - Hát nem tudtad mindjárt kibökni, hogy fazekat akarsz szállítani? Itt van az én hajóm, elvisz akár százezer fazekat is.