BALÁZS ANITA

MESEKÖNTÖSBEN A 21. SZÁZAD

Könyv Guru

Budapest, 2022

TARTALOMJEGYZÉK

Előszó

Egy nap Facebook–országban

Azok a varázslatos telefonok

Túl meleg van! Segítsünk a Földnek!

Adni jó, segíts te is!

Egészséges felnőtt leszek!

Utazás az Instagram–szivárványon

Jó játék, rossz játék

Szeresd az állatokat!

A te munkád is fontos

Mindig a jóra figyelj!

ELŐSZÓ

Egy csodálatos példabeszéd szerint mielőtt egy gyermek megszületik, Isten átad neki minden tudást és bölcsességet, amire majd később, a földi élete során szüksége lesz. Majd köt vele egy titkos egyezséget: a gyermek ajkára teszi ujját, és azt mondja neki, pssszt, erről senkinek sem beszélhetsz! Ezért csipkézett a felső ajkunk, mert ott van rajta Isten ujjlenyomata. Életünk során az egyik fontos feladatunk az, hogy emlékezzünk erre a titkos egyezségre, és megpróbáljuk visszaszerezni azt a bölcsességet, ami a kezdetekben a miénk volt.

Mindig is voltak, akik tudták, hogy a gyermekek: bölcsek. Bernard de Chartres, a 12. századi francia teológus úgy fogalmazta ezt meg, hogy mi magunk törpék vagyunk, de óriások vállán állunk, ezért messzebbre nézhetünk, és többet láthatunk, mint az elődeink. Igen, szülőként fel kell ismernünk, hogy a nyakunkban ülő gyermekünk sok tekintetben messzebbre lát, mint mi – mint ahogy a bennünk élő gyermeket is magasra kell emelnünk, hogy nagy, hogy óriás legyen! Balázs Anita arra hív meg minket, hogy legyünk egy kis időre „egyidősek”! Tanuljunk a gyermekektől!

„Mielőtt megházasodtam, hat elméletem volt a helyes gyermeknevelésről. Most hat gyermekem van, és nincs egyetlen elméletem sem” – írta John Wilmot szellemesen. Azt az élményt, amely az ilyen önvallomásokat kíséri, minden szülő megtapasztalja időnként, különösen akkor, amikor egy–egy szituációban nem működnek a kapaszkodói, amikor olyan kihívásokkal találkozik, amelyekre nincs jól bevált recept.

Szülőként a gyereknevelés során a magam történetét mesélem el. A szabályok, határok kijelölése és betartatása; a motiválás; a felmerülő problémák megoldásai mind rólam, a saját világképemről szólnak. Ebben a mesében helyet kapnak a szorongásaim, félelmeim, kétségeim, ugyanakkor az erőforrásaim, álmaim, vágyaim, céljaim is. Tetteimmel mesélem el, hogy miben hiszek, miért küzdök, mi az, ami továbbvisz a nehéz helyzetekben – és azt is, hogy mikor adom fel. Ez a hitem vagy hitetlenségem története is. Megbízom–e abban, hogy egészséges gyermekem képes a saját tempójában fejlődni? Képes vagyok–e a problémás helyzetekben nyitottan figyelni és rugalmasan alkalmazkodni, vagy mereven ragaszkodom ahhoz, amit egyszer elhatároztam?

A gyermeknevelésről vallott gondolataim, a nevelésben alkalmazott módszereim mind–mind engem mesélnek. Bár egy–egy nevelési probléma kapcsán legtöbbször a gyermekünk viselkedésére fókuszálunk, azt szeretnénk megváltoztatni, rólunk mesél az is, hogy melyik az a konfliktushelyzet, amely drámai feszültséget okoz bennünk, és az is, hogy mit kezdünk vele, hogyan reagálunk rá. A gyermek bámulatos pontossággal mutat rá arra, amin dolgoznunk kell, a vele kapcsolatos nehézségek jelzések – és egyben lehetőségek is a továbblépésre. Felhívják a figyelmünket arra, hogy miben kell változnunk, fejlődnünk. Igen, ha engedjük, gyermekünk átírja a történetünket – és ebben a folyamatban mi válunk tanulókká.

Balázs Anita mesei köntösbe csomagolta és szülőként a gyerekek nyelvén meséli el a 21. század legfontosabb szülői kihívásait: a közösségi média használatát, a vírushelyzet okozta bonyodalmakat, a klímaszorongást, a jó versus rossz játék dilemmát. A folyamatos párbeszéd, a gyermek kérdéseire való reflektálás lehetőséget ad, hogy szülőként mi magunk is továbbgondoljuk és gyermekeinkkel tovább–beszéljük ezeket a kérdéseket. Jó beszélgetést kívánok minden kedves olvasónak, kicsinek és nagynak egyaránt!

Dr. Kádár Annamária

EGY NAP FACEBOOK–ORSZÁGBAN

Bori a nappali pihe–puha szőnyegén üldögélt és az építőkockáival játszott, amikor arra lett figyelmes, hogy Anya a kanapéra kuporodik és előveszi az okostelefonját. Szokása volt ez Anyának. Szinte minden este, amikor befejezte a teendőit, leült a kanapéra, s miután meggyőződött róla, hogy Borival is minden rendben, elővette a telefonját és hosszasan nézte a képernyőjét. Borit már régóta furdalta a kíváncsiság, ugyan mi olyan érdekes van azon a telefonon? Egyre csak azon gondolkodott, miért simogatja Anya olyan sokáig a telefon képernyőjét. S miért van az, hogy egyszer nagyokat nevet, máskor meg elpityeredik, miközben a telefont figyeli.

A sokadik ilyen eset után Bori egyszer csak megszólalt, és a következőket kérdezte Anyától:

– Mondd, Anya, mi olyan érdekes a telefonodon? Miért van az, hogy egyszer nevetsz, máskor meg sírsz, miközben simogatod a képernyőt?

Anya elmosolyodott a kislány érdeklődését látva, és így felelt:

– Tudod, Bori, van egy különleges hely, amit úgy hívnak, hogy Facebook–ország. Ebben az országban minden felnőttnek lehet egy saját kis birodalma, ahol eltölti a szabadidejét. Nekem is van egy ilyen birodalmam, és amikor ráérek, szívesen töltöm ott az időmet.

– Értem. De mitől olyan jó neked ott? Mit lehet ott csinálni? – kérdezte Bori.

– Igazán sok mindent – mondta Anya –, de tudod mit, gyere ide az ölembe, és megmutatom.

Bori roppant kíváncsian szaladt oda Anyához, bekuporodott az ölébe és türelmetlenül várta, mi fog történni.

– Facebook–országban, ahogyan már mondtam, minden felnőttnek lehet egy saját kis birodalma. Ebbe a birodalomba az okostelefonom, a tabletem vagy a számítógépem segítségével tudok belépni. Mi most a telefont használjuk. Látod, ez az én birodalmam, vannak itt például fotók rólam, Apáról és rólad is. Ezeket a képeket mindazok a barátaim láthatják, akiknek szintén van saját Facebook–birodalmuk, és ha tetszik nekik a fotóm, jelezhetik is nekem az úgynevezett „Tetszik” gomb megnyomásával.

– Húha, ez nagyon érdekes – mondta Bori. – Mi más van még itt?

– A képeken kívül a gondolataimat is meg tudom itt osztani a barátaimmal. Leírhatom, ha valaminek örülök, vagy ha valami bánt, de akár egy zenét vagy videót is közzétehetek a saját Facebook–birodalmamban – mondta Anya.

– És az miért van, Anya, hogy néha nevetsz, máskor meg kicsordul a könnyed, amikor a birodalmadban jársz?

– Tudod, szívem – mondta Anya –, minden Facebook–birodalom más és más. Amikor a telefonomon a barátaim birodalmát nézegetem, előfordul, hogy szép és vicces képeket látok, de az is megtörténik, hogy olyan fotó vagy gondolat kerül a szemem elé, amitől elszomorodom. Vannak, akik a birodalmukon keresztül kérnek segítséget, például egy betegség gyógyítására vagy egy baleset kapcsán.