Laila Shukri

Szökés
az arab
bordélyból

Kossuth Kiadó

Tartalom

I. FEJEZET  A szerelem pokla

II. FEJEZET  Veszélyes játék

III. FEJEZET  Csalfa délibábok

IV. FEJEZET  A két feleség

V. FEJEZET  A sejkek extravagáns húzásai

VI. FEJEZET  A barbár üzlet

VII. FEJEZET  A poklok pokla

VIII. FEJEZET  Az elfajult orgia

IX. FEJEZET  A kislányok körülmetélése

X. FEJEZET  Vissza a kezdetekhez

XI. FEJEZET  Borzalmas házasságok

XII. FEJEZET  A halál árnyéka

XIII. FEJEZET  Az ártatlanok tragédiája

XIV. FEJEZET  Parti a jachton

Impresszum

I. FEJEZET

A szerelem pokla

Csak most vagyok képes beszélni róla. Sokévnyi hallgatás után most érett meg az idő, hogy befejezzem Julia, a gyönyörű lengyel lány történetét, akit a sármos és cinikus Tarek magába bolondított, aztán eladott az egyik dubaji bordélyba.

Minden szerelmi csalódás fáj. A megszegett ígéretek a szívet-lelket megsebzik, a közösen átélt legcsodásabb és legiszonyúbb pillanatok egy életen át kísértenek. Amikor egy férfi, akinek a legforróbb szerelemmel és lángoló szenvedéllyel adta át egy szerelmes nő a testét, pénzért löki oda kéjsóvár idegeneknek, akkor nem csak a lélek és a test hullik darabokra. Megsemmisül az egész világ.

Juliát egy sejk jachtján pillantottam meg. Vad orgia zajlott éppen, amelyben férfiak és nők dorbézoltak féktelenül. Engem a véletlen sodort oda: régi munkatársnőm, Kate hívott el egy buliba, akivel egykor munkaügyben érkeztünk Dubajba, hogy lendületet adjunk a cégünk frissen megalakult leányvállalatának. Később elváltak útjaink, mivel én férjhez mentem, és többé nem dolgozhattam, Kate pedig… Igazából nem tudom, mi történt vele azokban az években, miután elveszítettük a kapcsolatot. Bár rengeteg szolga és szolgáló leste a kívánságaimat, kétségbeesett és magányos voltam, amikor felhívtam. A férjem borzalmas büntetéssel sújtott: elment, magával vitte a gyerekeket, és magamra hagyott az üres palotában.

Pár hét, tompa kábulatban töltött időt követően egy reggel kénytelen voltam keserű kérdéseket feltenni magamnak. Egyáltalán mit csinálok én? Hogyan élek? Hová lett a régi Izabela? Hol találhatnám meg? Ekörül forogtak a gondolataim, mintha csak újra meg kellett volna határoznom, ki is vagyok valójában.

„Isabelle” – így hívott a férjem, Szálim. A nevemet suttogta, amikor a néptelen parton váratlanul megkérte a kezem. Halkan, megcsukló hangon, mély átéléssel lehelte a nevem szerelmi önkívületben töltött nászéjszakánkon, a rokokó elemekkel díszített 18. századi paloták stílusában épült velencei luxushotel hálószobájában. És a nevemet mondta akkor is, amikor vélt helytelen magatartásomon felháborodva megparancsolta, hogyan viselkedjem megfelelően.

– Isabelle, a te hangod… – Szálim nyakán kidagadtak az erek. – …a te hangod annyira asszonyos, annyira érzéki, annyira provokáló, hogy… – Itt nagyot nyelt. – Hogy amikor megszólalsz, az maga a csábítás. Csábítás… – ismételte meg. – Ezért – nézett rám szigorúan –, ezért neked nem szabad férfiakkal szóba állnod.{1}

Ez volt az első alkalom, amikor fájdalmasan meg kellett tapasztalnom Szálim beteges féltékenységét, amely az évek során aztán házasságom átkává vált. Ekkor tértünk vissza európai utazásunkból, és a férjem váratlanul magamra hagyott. Három nap múlva tért haza, és amikor megkérdeztem tőle, miért tűnt el, botrányt csapott. Amiatt a néhány mondat miatt haragudott meg rám, amit – egyébként a jelenlétében – udvariasságból ejtettem ki a számon Lisszabonban egy taxisofőr arra vonatkozó kérdésére, hogy milyennek találom a várost.

Később egyre-másra ismétlődtek meg ezek a helyzetek, egészen a legborzasztóbbig, amikor Szálim brutális házassági erőszakot követett el rajtam, majd elhagyott, magával vitte a gyerekeket, és hosszabb időre megszakította velem a kapcsolatot. És éppen ekkor, amikor a traumatikus esemény által kiváltott letargiából próbáltam meg kilábalni, ekkor kezdtem el vágyni arra, hogy megtaláljam régi – netán valódi – önmagamat, amely a továbbiakban képes lesz döntéseket hozni az életemről. Ezért hívtam fel Kate-et, akinek személyisége az intenzív munkát, az új emberekkel való megismerkedést és a dinamikusan fejlődő Dubaj szépségeinek felfedezését jelentette a számomra.

– Találkozzunk, szórakozzunk! – ajánlotta rég nem látott barátnőm. Fel sem merült bennem, hogy ez a szórakozás valójában nem jelent mást, mint erotikus kalandot; férfiak obszcén zaklatását, orgiát, közösségi onanizálást és egyéb perverziókat, amelyek leírására az ember szavakat sem igen talál.

Egyszer csak ezen a jachton valaki megragadott hátulról, és mire feleszméltem, egy villámmozdulattal felhajtotta a ruhámat, lerántotta a bugyimat, és magához szorította a hátsómat.

– Cholera!{2} – kiáltottam fel lengyelül, amire ebben a nemzetközi társaságban felfigyelt Julia.

Odarohant hozzám, és görcsösen a karomba kapaszkodva, kétségbeesetten esengett:

– Könyörgök, segíts nekem! Nem akarok itt maradni, de foglyul ejtettek. Nem akarom azt csinálni, amit várnak tőlem!

Ekkor két férfi bukkant fel mellette, akik erőszakkal elrángatták mellőlem, majd a fedélzetre lökték, és bestiálisan ütni-rúgni kezdték. Nekem sikerült elmenekülnöm erről az orgiapartiról, de honfitársnőm szánandó rimánkodása miatt később úgy döntöttem, megkeresem őt, és segítek neki kijutni a bordély poklából.

* * *

Nők, fiatal lányok és kisgyerekek ezreit rabolják el világszerte vagy csalják galádul Dubajba, hogy eladják és prostitúcióra kényszerítsék őket. A helyi médiában szomorú történetek bukkannak fel az emberkereskedők áldozatairól.

Egy tizenhat éves bangladesi kamaszlánynak egy női bandatag remek állást ajánlott Dubajban. Amikor a lány beleegyezett az utazásba, a közvetítőnő hamis útlevelet és vízumot készíttetett neki az Egyesült Arab Emirátusokba, amelyben a valódi koránál idősebbnek tüntették fel. A sharjahi repülőtéren egy férfi vette át a lányt, aki több ízben megerőszakolta, aztán prostitúcióra kényszerítette, majd nyolcezer dirhamért{3} továbbadta egy dubaji nyilvánosházba.

– Azt mondta, hogy ha vissza akarok jutni az országomba, meg kell fizetnem a tartozásomat. Muszáj volt prostituáltnak állnom – jelentette ki a lány, akit végül a rendőrség szabadított ki.

Néhány hónapnyi prostituáltként folytatott, megalázó munka után egyik fogvatartója egy mobilt adott a tinédzsernek, hogy váratlan esetekben értesíthesse. A lány megragadta az alkalmat, és kapcsolatba lépett a dubaji rendőrséggel, amely bemérte az illegális nyilvánosházként működtetett apartmant.

– Másnap a rendőrök arra kértek, hogy telefonáljak a vádlottnak, és csaljam a lakásba – vallotta a lány. – Tehát felhívtam, és azt mondtam neki, hogy beteg vagyok. Amint a kerítő a helyszínre ért, a rendőrök őrizetbe vették két másik férfival együtt, akik a bordélyt üzemeltették.

Mindig lehangol a fiatalkorú lányok drámája, akik akaratuk ellenére, megfélemlítés és zsarolás hatására árusítják a testüket. Az emberkereskedelem visszataszító gyakorlatának felderítése mögött mindig a kihasznált és bántalmazott áldozatok szenvedéssel és elképzelhetetlen fájdalommal teli éjszakái, nappalai, órái, percei rejlenek.

Az egyik dubaji éjszakai klubban lezajlott razzia során a rendőrség felfedezte, hogy az ott dolgozó tucatnyi táncosnő közül – akiknek kötelességük volt a vendégek szexuális igényeit is kielégíteni – négy még kiskorú volt. Kiderült, hogy őket egy évvel korábban, tizenöt-tizenhat éves korukban csalták el Bangladesből az Emirátusokba.

– Táncosnői munkára szegődtem el, mert a családom szegény, és kell a pénz – így nyilatkozott az egyik áldozat a Gulf News cikkében. – Négy nappal azután, hogy beutaztunk az országba, elvittek egy éjszakai bárba, és azt mondták, hogy itt fogunk táncolni. Egyúttal közölték velem, hogy havi három alkalommal fizetős szexuális kapcsolatot kell létesítenem a vendégekkel.

Az Egyesült Arab Emirátusokban a prostitúciót a házasságon kívüli nemi érintkezéshez hasonlóan illegálisnak tekintik, amely miatt bírság és börtönbüntetés, sőt külföldi nők esetében deportálás is fenyeget. A paráználkodásra kényszerített nőknek sokszor nehéz bebizonyítaniuk, hogy erőszaknak engedve végezték a büntetendő tevékenységet, és ez megkönnyíti bántalmazóik számára, hogy zsarolják őket.

A fogva tartott és szexuálisan durván kihasznált tizenévesek nem képesek feldolgozni a testi és lelki horrort, amin át kell menniük. Nem mindig sikerül nekik kapcsolatba lépniük a rendőrséggel vagy a rokonaikkal, akik kiszabadíthatnák őket a kiskorúakkal kereskedő bandák hálójából.

Egy tizenhét éves bangladesi lányt a dubaji repülőtéren várt egy férfi, aki a lányt a lakására szállította, ahol öt alkalommal megerőszakolta. A borzalmas fájdalmak miatt zokogó lányt a bántalmazója megfenyegette, hogy megöli, ha nem hagyja abba a bőgést. Ezután a lányt egy másik lakásba szállította át, ahol kuncsaftok fogadására kényszerítette. A kétségbeesett fiatal elkérte az egyik férfi telefonját, amin felhívta a bátyját Bangladesben. A testvérétől megkapta egy dubaji nő számát azzal, hogy ő majd segít neki kijutni az emberkereskedők karmai közül.

A kamaszlány kapcsolatba lépett a nővel, aki valóban kiszabadította. A következő trükköt vetette be: felkereste a lány fogvatartóját, hogy üzletet akar vele kötni a lány megvásárlásáról. Két és fél ezer dirhamot ígért érte. Amikor az emberkereskedő belement az ajánlatba, a nő értesítette a rendőröket, akik tetten érték a kerítőt. Ebben az akcióban a banda több tagját is sikerült rács mögé juttatni.

A helyi sajtóban számtalan hasonló hír olvasható. Végtelenül elkeserített egy fiatalkorú kislány sorsa, aki belebetegedett abba, hogy prostitúcióra kényszerítették. A tizenhat éves lányt egy dubaji klikk csalta oda azzal az ürüggyel, hogy munkát kap egy kozmetikai stúdióban. A lány útlevelét és az utazásával, valamint a munkájával kapcsolatos iratait meghamisították – ahogy ez már lenni szokott akkor, ha valakit idősebbnek akarnak feltüntetni a valódi koránál.

Miután földet ért Dubajban, elvették az útlevelét, aztán beszállították egy lakásba, ahová bezárták, és kötelezték, hogy a testét áruba bocsássa. Egy idő múlva a rendőrök az egyik informátorukon keresztül hírt kaptak a fogva tartott kiskorúról, így hát kivonultak a jelzett apartmanhoz.

– A rendőrinformátor leírásából ismertünk rá – nyilatkozott az akcióban részt vevő egyik rendőrtiszt. – Feltűnt, hogy rosszul néz ki: magában beszélt, a szeme fennakadt, időnként tehetetlenül nevetgélt, aztán hirtelen imádkozni kezdett.

A rendőrség az elsőrendű vádlott párnája alatt megtalálta az áldozat útlevelét és repülőjegyét. A férfi visszautasította a vádat, hogy a lányt prostitúcióra kényszerítette volna. Kijelentette, hogy a lakótársnőjéről van szó. – Azért vertem meg és kötöztem össze, mert az idegeimre ment, és nem akart enni – vallotta. A lakásban egy másik nő is tartózkodott. Ő a nyomozás során elmondta, hogy a tizenéves kislánnyal olyan borzalmas dolgokat tettek, amik miatt már lábra állni sem volt képes, és súlyosan megbetegedett. A bűnbanda egyik tagjától úgy hallotta, a lányt százhúsz férfival kényszerítették szexuális kapcsolatra.

Ez a nő is illegálisan tartózkodott Dubajban, és amikor arról kérdezték, miért nem jelentette mindezt a rendőrségen, azt felelte, hogy félt az elsőrendű vádlottól, aki azzal tartotta a markában, hogy feljelenti a hatóságoknál.

Az ügyben készített orvosi jelentésben az áll, hogy a prostitúcióra kényszerített fiatal pszichés beteg, ideg-összeroppanása van, fóbiáktól szenved, és erős szorongás gyötri.{4}

A tizenhat éves lány, ahogy a többi említett áldozat is, bangladesi volt. Banglades azon kevés muszlim ország közé tartozik, ahol a tizennyolc éven felüliek számára engedélyezett a prostitúció. A valóságban viszont tizenkét éves vagy akár ennél fiatalabb kislányokat is bevonnak a szexiparba.

A kis területen fekvő, szegénységben tengődő Bangladesben mintegy húsz bordélyvárosban nyújtanak legális szolgáltatásként pénzért szexet. Ezek közül a legnagyobb Daulatdia, ahol a körülbelül kétezer prostituáltnak több mint a fele gyermekkorú, akiket vagy eladtak, vagy már helyben születtek. Akár hétéves kislányok is bekerülhetnek a bordélyba, akiket kiskorú prostituáltként – tenyésztésnek – vetnek alá. Mivel a kuncsaftok a teltebb idomú örömlányokat részesítik előnyben, a gyerekekkel naponta dexametazont szedetnek, egy erős szteroidtartalmú szert, amit az állattenyésztők kevernek a takarmányba, hogy növeljék állataik súlyát, és ezzel többszörösére növeljék a hasznukat.

A szteroidokkal tömött kislányok a szörnyű gyermekkorukat a nyomornegyed-bordélyvárosban töltik, ahol a szűk utcákat elönti a használt kondomokat, csikkeket, bomló ételmaradékokat, valamint bűzlő emberi és állati ürüléket felhalmozó szemét. A Daulatdiát naponta látogató férfiak ezrei előszeretettel közösülnek kiskorúakkal, és szexuális örömük fokozása érdekében potencianövelőket és a nemi aktust akár húsz percre is elnyújtó készítményeket használnak. A gyerekek csendben szenvednek, a kuncsafttal való első találkozásra pedig erőszaksorozatként emlékeznek vissza. A kiskorú prostituáltak – „tenyésztésének” – rettenetes jelenségéről egyik korábbi regényemben részletesen írtam.{5}

A prostitúcióba hajszolt gyerekek tragikus helyzetére felfigyelt a brit The Guardian újságírónője is, aki a drámai A bangladesi bordélyokban rabul ejtett fiatal lányok a poklot járják meg címmel írt cikket a jelenségről, és ebben foglalta össze az általa hallott történeteket.

„Emberkereskedők adják-veszik, évek óta fogva tartják, és naponta többször is megerőszakolják őket… Ilyen életük van kiskorú lányok tízezreinek Bangladesben”{6} – így kezdi megrázó cikkét.

„A bordélyban eltöltött ötödik évet követően Labonni már nem álmodozott többé arról, hogy megmenekülhet onnan. Amióta tizenhárom éves korában eladták a madámnak, a vendégei sokszor ígérgették neki, hogy segítenek elmenekülnie. Egyikük sem segített. Egy idő múlva a kuncsaftok arca egybemosódott, így Labonni nem emlékezett pontosan, ki látogatta korábban, és arra sem, hány férfit fogadott egy napon. Reggel kilenctől kezdve átlagosan egy kuncsaft jött be hozzá óránként. A most tizenkilenc éves Labonni azt mondja, hogy életről-halálról lemondott Mymensinghben{7}, a Banglades középső részén fekvő bordélyfaluban. Itt nők és lányok nagyjából hétszázan-ezren dolgoznak a szexkereskedelemben, igen gyakran akaratuk ellenére” – olvashatjuk a cikkben.

Az adatok sokkolóak: a világon több mint negyvenmillió ember él a rabszolgaság, ezen belül is a szexuális rabszolgaság modern formájában, amely a kényszerítésen, fogva tartáson, kihasználáson vagy erőszak alkalmazásán alapul. A szexuális rabszolgaság magában foglalja a kiskorúak kényszerházasságát is: világszerte kislányok millióit adják férjhez erőszakkal.{8}

A tizenkét éves Labonni esküvői szertartása az első menstruációja megérkezésének napjára esett. Tizenhárom éves volt, amikor hat hónapos kislányát hátrahagyva megszökött brutális férjétől.

– Nem tudtam, hová megyek – vallotta be. – Arra gondoltam, hogy talán egy ruhagyárban találok munkát. – A dakkai vasútállomáson zokogó Labonnihoz odalépett egy nő, aki ételt és szállást ajánlott fel neki. Két nappal később a kislányt nagyjából száznyolcvan fontért adták el egy bordélyba, ahonnan nem volt szabad kilépnie.

A cikkben leírt nyilvánosházfalu valósága azért taglóz le, mert ott kiskorú lányok testét bocsátják áruba.

– A tizenkét év körüli kiskamaszok ötösével alszanak a szobákban. Az ágyukat egyetlen szál foszladozó függöny választja el egymástól. A hangszórókból dübörög a zene, fájdalomcsillapításként pedig a házi gyártású szeszt műanyag palackokból nyelik. Félmeztelen férfiak róják az ágyak közti szűk ösvényeket, méregetik a lányokat. Tízpercnyi szex négyszáz takába{9} kerül – de ez a pénz főleg a bordély irányítóinak zsebébe vándorol.

– A madám, aki megvásárolt, azt mondta, hogy ki kell őt fizetnem – meséli Labonni fakó hangon. – Lefizette a rendőrséget, közölte velük, hogy tizennyolc éves vagyok{10}, velem meg, hogy több mint kilencszáztizennégy fonttal vagyok az adósa. Aztán elkobozta a telefonomat, és bezárt a hálóba. Megfenyegetett, hogy elintéz, ha szökni próbálok.

Két-három hét múlva Labonni felhagyott a szökési kísérletekkel.

A cikket olvasva szememből a tehetetlenség könnyei törtek fel. Tudtam, hogy lányok ezreinek – nemcsak Bangladesben, de Indiában, Pakisztánban, Srí Lankán és a Fülöp-szigeteken, vagyis az emberkereskedelem legnagyobb piacát alkotó országokban – hasonló sors jut osztályrészül. A cikk szerzőnője leírja, hogy Labonni – egyik napról a másikra vált chukrivá, azaz szexrabszolganővé, akit mindaddig nem engednek ki a bordélyból, amíg mondvacsinált adósságai miatt több száz fontot ki nem fizet.

A chukri olyan lány, akit egy idősebb nőnek adnak el, és a nő a szállásért, ételért, ruhaneműért, pipereholmikért és egyéb létszükségleti cikkekért cserében prostituálja őt, és elveszi a lány teljes keresetét. A chukrinak rabszolgamunkával kell megfizetnie a neki felrótt adósságot, amelynek kiegyenlítése legfeljebb évek múltán történik meg – de az is lehet, hogy soha. Időnként egy-egy ilyen lánynak sikerül megszöknie, vagy kölcsönpénzzel kivásárolnia magát ebből a rabszolgarendszerből, de a legtöbbször csak egy másik nyilvánosházba kerül át, hogy az életét továbbra is prostituáltként folytassa. A chukri rendszere elsősorban India NyugatBengál államában terjedt el, de a szomszédos Bangladesben is ezt a szót használják a rabszolga-prostituáltakra.

Labonni többször is megkísérelt véget vetni az életének.

– Egy napon újra megpróbálom – jelenti ki, miközben hálószobaként is szolgáló cellája betonpadlóján ül. Kuncsaftjai számát falba vésett rovások jelzik. A lány naponta vagdossa magát.

A bangladesi bordélyok rabszolganői között általánosak a mélyen gyökerező problémákkal összefüggő lelki betegségek, és ezek megnehezítik az új élet megkezdésének lehetőségét, még ha az adósságot ki is egyenlítik, jegyzi meg a riport szerzőnője.

Bár hatévnyi fogsággal és a rákényszerített prostitúcióval kifizette a maga adósságdélibábját, Labonni továbbra is ugyanezen a helyen dolgozik tovább örömlányként. A hosszú évek során megalázottan és fájdalmak között keresett pénzt a madámja számára, aki luxusban él, hála a Labonni által megkeresett negyvenhat és fél ezer fontnak, no meg a többi kislány rabszolgamunkájából fakadó haszonnak. A kezdeti kilencszáztizennégy font adósságot Labonni több mint ötvenszeresen fizette már vissza.

Az emberkereskedelem a kábítószer- és a fegyverkereskedelem mellett a legjövedelmezőbb illegális üzlet világszerte. Haszonélvezői számára mintegy százötvenmilliárd dollárt fial évente, amiből majdnem százmilliárdot az üzleti alapon működő szexuális kizsákmányolás termel. Sokan óriási vagyonokat keresnek nők és kislányok kizsákmányolásával és szerencsétlenné tételével.

Mire Labonni megtudta, hogy feljegyzett adósságát törlesztette, már nem tudta elhagyni a helyet, ahol ilyen galádul elbántak vele. A szerzőnő cikkében kiemeli, hogy a lány teljesen kimerült a borzalmas évek kínjai során.

– Értéktelennek érzem magam – állítja Labonni. – A lányom még csak nem is tudja, hogy én vagyok az anyja. – Bár az adósságot rendezte, továbbra is köteles a madámnak leadni heti keresete felét, körülbelül hetvennyolc fontnyi összeget a szállásért és az áramhasználatért. – Egész életemben azt sulykolták belém, hogy szexeljek a mások meggazdagodásáért. Mennyit kell még keresnem, hogy megszabaduljak ettől az élettől? – teszi fel a keserű kérdést.

{1} Laila Shukri: Sejk felesége vagyok. Kossuth Kiadó, 2017. 80–81.

{2} A pokolba!

{3} 8000 dirham mintegy 2200 dollárnak felel meg.

{4} Az Underage girl forced into prostitution, falls mentally ill című cikk alapján a Dubajban kiadott – Khaleej Times – angol nyelvű újságból.

{5} Laila Shukri: Az arab bordély foglyai. Kossuth Kiadó, 2021. 149–156.

{6} The living hell of young girls enslaved in Bangladesh’s brothels. A The Guardian internetes kiadása, 2019. július 6.

{7} Ejtése: Majmanszinh.

{8} Egy ilyen kislány megrázó történetét írtam meg egyik regényemben is. Laila Shukri: Jestem nieletnią żoną. [Kiskorú feleség vagyok] Warszawa, 2019, Prószyński i Ska.

{9} 400 taka mintegy 5 dollárnak felel meg.

{10} Ennyi idősen vehető nyilvántartásba a szexmunkás.