Krémer Balázs

A valakik társadalma

Az ember társadalmi jelentőségéről
és annak hanyatlásáról
– részlet –

Megjelent a Politikatörténeti Alapítvány, a Szociális Demokráciáért Intézet Nonprofit Kft. és a Nemzeti Kulturális Alapprogram támogatásával

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

© Krémer Balázs, 2022

Első kiadás: 2022
Elektronikus kiadás: 2023
ISBN 978 963 338 277 6

Napvilág Kiadó, Budapest
www.napvilagkiado.eu

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Tartalom

Bevezetés gyanánt

A probléma és a megközelítés

A szerkezet és felépítés

Axiómák, feltételezések, hitek és „vallások” – felvetések a tudás kereteiről, amelyek korlátok is…

I. Az ember jelentőségének zsákutcás virágzása – A racionális haszonelvűség uralkodó világvallása

A győztes világvallás teológiájáról és eszmetörténetéről: racionalitás és haszonelvűség

A változatlanul teljes isteni rend hite

A reneszánsz kíváncsi embere, aki elfogadja, hogy nem tud mindent

„Nem mind arany, ami fénylik!… de azért megnézném közelebbről…”

A „kegyetlen kíváncsiság”

A gondolkodó individuum

Az istenhit ellenében – a kétely és a bizonyosság

A bizonyosság megtalálásának csalhatatlan terepe: a matematika

A jövő megkísértése – a múlt tapasztalatai alapján

Modern vallás – és a társadalom

A fejlődés hite

A hasznosságra törő vállalkozók felvirágzása – a vallásháborúktól az ipari forradalmon át a felvilágosodásig

A kiszámítható önző érdek – és a kiszámíthatatlanul csapongó szenvedélyek

A jelentőssé váló valakik társadalmi ideálja: a polgárosodás

Haszon és hasznosság

A modernitás vallásának tudományos legitimációja

A racionalitás racionalizálása: a racionális döntések (választások) matematikai elmélete és normája

Az igazi racionális haszonelvűség – ami elvárás, norma, „vallás”

A haszonelvű racionalitás hitének alapjaira épülő gazdasági, társadalmi és politikai intézményesülés

A fejlődés – amely az emberi cselekvések szerkezetének és koordinációjának is a fejlődése

Az egyéni érdek és a haszonért folytatott szabad verseny, amely jó irányba mozgatja a világot

Kereskedelem, fizetés – avagy a háborúság és katonaság

A piaci racionalitás mint társadalmi racionalitás

Az uralkodók önző érdekeiről és a kincstári racionalitásról

A jó fejedelem, a jó uralkodó, a jó állam – amely kiegyensúlyozza, és helyes mederbe tereli az önző egyéni érdekeket

Szabadság és/vagy egyenlőség – a monopóliumok védelmével a monopóliumok ellen? – Az alkotmányos demokráciák némely feloldhatatlan ellentmondásáról és eredendő „hibridtermészetéről”

A szabályozás – amely egyszerre korlátozás, a kifosztás apológiája, de az érdekek érvényesülésének feltétele is

Meritokrácia – a modernitás társadalmi berendezkedésének legitimitása

A „meritokrácia zsarnoksága” – vagy a „neoliberális világszellem” kora?

Rendszerkonform jelentős egyéniségek és megtűrt különcök a modernitás rendszerének perifériáján

A „mintha” modellek, olykor a fikciók és előfeltételezések uralma a tapasztalatok felett

Az ember és társadalom olyan, mintha…

Motor és/vagy kamera, leíró tudomány és/vagy vallásos doktrína?

Miért is vallás? És miért speciális, rendkívüli vallás?

II. Az egyes ember szociológiai relevanciájáról és társadalmi jelentőségéről

A valakiség társadalmi alapvetése: komplexitás és sokszínűség

Az emberi jelentőség, amely gyakran elvész még a szociológia komplex társadalmi kategóriáiban is

Az indulatos piackritikától a pozitív kifejtés, a „szubsztantív gazdaság” értelmezése felé…

Sokszínű és összetett gazdasági motívumok, sokféle csere, sokszínű társadalmi kötelem és kapcsolat

Az egyszerre jelen levő és egymással összefonódó önellátó háztartás, viszonosság, osztozkodás és piaci haszonszerzés – mint a modernitás társadalmi valósága

Az egyének hatalmának ködös tabuja a modernitásban

Az egyénről leválaszthatatlan monopóliumok és privilégiumok – bármely egyéniség hatalmának forrásai

Az ember jelentősége társadalmi konstrukció: „recognition”, legitim lét, ismertség, elismertség, szeretet

A valakiség mint önkép, mint másokhoz való illeszkedés és mint életcél

Az egyes emberek társadalomba való „bekötöttségéről”, integrációjáról

Életvilág és rendszer, formális és informális struktúrák – Habermast továbbgondolva

Mező és habitus – „valakik a mezőben”

A szabadság – képesség a társadalmi és hatalmi viszonyok közötti tájékozódásra és a lehetőségek közötti választásra

A modern alkotmányos jogállam és kapitalizmus nagy és bonyolult ellentmondása: monopóliumok, privilégiumok, tulajdonok és szerzett jogok védelme és/vagy a szabad verseny

A társadalmi jelentőséggel bíró valakik szabadsága, egyenlősége és egyenlő lehetőségei – a „valakik társadalma”

Individuumok és jelentős valakik

A „valakik társadalma” hanyatlásának elvi okai, a „túlhatalmak” koncentrálódása – úton a totalitarianizmus felé?

A valakiség kettős arca: a „szociológiai” és a „metafizikai-antropológiai”

III. A válság – amely nemcsak a gazdaság, hanem a társadalom és az ember jelentőségének hanyatlására is hatott

A válság tényei – röviden

A hitel- és pénzpiaci válság

Egyenlőtlenségi olló szétnyílása – a közép csúszása

A jövedelmi egyenlőtlenség növekedésén túl…

A tudomány válsága – amelynek különösen nagy a hatása a környezeti válság és a pandémia megélésére…

A kommunikáció válsága

A manipuláció pszichológiája, gazdaságtana és politológiája

A praktikusan hasznosíthatóvá tett tudatalatti

Az érzelmi hatások tömegtermelése – Big Data, adathalászat és közösségi média

A demokrácia válsága

A tekintélyelvű, illiberális populizmus előretörése

IV. Az ember és a társadalom mégsem olyan…

A racionális haszonelvűség hitének és vallásának megingása – ami maga is válság

A gazdasági növekedésbe mint általában a fejlődésbe vetett hit megingása

A klasszikus közgazdasági modellek és a beléjük vetett hit megroppanása – ismeretelmélet, filozófia, társadalomelmélet

A piacok önszabályozó képességébe vetett hit megrendülése

Kételyek arról, hogy a meritokratikus alapokon nyugvó egyenlőtlen társadalomszerkezet vajon szükségszerű-e és jó-e…

Az individuum válsága – az érdekeit követő, racionálisan döntést hozó ember képébe vetett hit összecsuklása

A racionálisan haszonelvű emberképpel szembeni kételyek a behavioral economics eredményei alapján

Az érdektől eltérült döntéshozatali torzítások és tévedések sajátosságai

Az agyunk „nem káptalan”

Nagyon nem szeretünk veszíteni

Nem tudunk valószínűségekkel számolni

Tulajdonképpen nem is szeretünk dönteni

A szelektív memória

A „mentális könyvelés”

Mi rendes emberek vagyunk!

Amikor a döntések még jobban torzulnak a racionálishoz képest: bizonytalanság és szűkösség307

A „zaj”, a döntések és ítéletek „pontatlansága”

A „pozitív manipuláció”

A vallási tanok korrigálható anomáliái, avagy: útban valamilyen új vallási reformáció felé?

V. Na és? Akkor most mi van? Merre van kifelé?

Amiben nem reménykedhetek, és amiben talán

Problémamegoldás, a rend visszaállítása meg a reformáció

A ritkasági posztulátum – vajon a valakiséget megalapozó elismerésre és hatalomra is vonatkozik?

Jog – ami (a kényszerek mellett) hatalom és lehetőség is

Tudás, információ, kompetencia

Kapcsolat, közösség, bizalom, civilség

Az autonóm szférák védelme – akár a civil, privát szférába, undergroundba vonulás árán is

A valakik… és a kollégák

A józan ész, a ráció védelmében… ami a racionális haszonelvűség vallási fundamentalizmusa elleni önvédelem is

Zárszó gyanánt

Jegyzetek

Irodalomjegyzék

Köszönetnyilvánítás

Bevezetés gyanánt

Ha szabad vallomást tennem az olvasónak, akkor be kell valljam, én igazából nem is ezt a könyvet terveztem, nem ezt akartam megírni. Ez inkább csak úgy „lett”, „alakult”. Igazából engem már több mint egy évtizede foglalkoztat az, hogy magyarázatot kellene találjunk, találjak arra, hogy a fenébe keveredhettünk ide. Hogy mitől süllyedhetett Maga rendszerváltás felszabadult, reményteli és katartikus állapotából a tömeges frusztráltság, csalódottság, kedvetlenség és reménytelenség állapotába. Ehhez a magyar társadalom süllyedéséről, válságáról szóló könyvhöz kezdtem el olvasgatni, jegyzetelgetni, vázlatokat írogatni. Ahogyan az hasonló vállalkozások esetén hasonló helyzetű figuráktól illik. És úgy gondoltam, hogy egy afféle elméleti bevezetőben meg tudom oldani mindazt, amit tán ebben a könyvben sem sikeredett.

Mert rá kellett jöjjek, hogy ez így nem fog menni. Részben azért, mert Magyarország nem a Holdon terül el, hanem Európa közepén, és a határok szabad átjárhatóságának, a globalizációnak az érájában nem lehet függetlenítettnek tekinteni mindazt, ami Magyarországon történik – mindattól, ami a szabadon átjárható határokon túl, a világban történik. Belátva mindezt, elkezdtem összeszedni, ami a világban társadalmi válságként jelentkezik. Ám hamar be kellett látnom, hogy a társadalmi válságok nem leválaszthatók más válságoktól. Jó sok adatot, leírást és értelmezést összeszedtem, s végül oda lyukadtam ki, hogy leginkább azt kell összeszednem, minek a válságáról szóló történeteket akarnék is előadni.

Először arra jutottam, hogy a modern világ rendjét meghatározó intézmények és a működésüket meghatározó, összetartó sémák azok, amelyek válságba kerültek, így előbb a még válság előtti, a még rendezett séma (későbbi leírásaimban: nem istenhitű, de „vallás”, melyet én így nevezek e könyvben), a racionális haszonelvűség rendjét kellene megpróbálnom összefoglalni, hogy utána annak a válságát elemezhessem. De még később arra is rá kellett jönnöm, hogy ez a séma épp úgy nem működik, ahogyan soha és sehol nem úgy működött a világ, a társadalom – soha nem élték teljesen úgy az életüket, még a legbigottabban hívő emberek és közösségek sem, mint ahogyan azt a hitük és vallásuk előírta volna számukra. Így azután a vallás normáin kívüli, a vallástól való elhajlások társadalomelméletéről, a rendkívüli és rendetlen, a maguk létében egyedi és megismételhetetlen személyiségekről, egyéniségekről is kellett gondolkodjak: hogyan is működik az a társadalom, amely elvileg sem képes teljesen alárendelni magát semmilyen, az életet koordináló normarendszernek, vallásnak.

Mindebből egy sajátos válságértelmezés kerekedett ki. Eszerint válságba került a racionális ész és a demokratikus jogok uralta képzetre épült modernitás, amely e vallás nevében építette ki saját gazdasági és társadalmi intézményeit. Ezzel egyidejűleg hanyatlóban van az egyéniségek, a jelentőséggel bíró személyiségek társadalma is, amelyről kevésbé szóltak vallási doktrínák, s amelynek nem épültek ki a társadalom és a gazdaság egészét átfogó intézményei – csak éppen enélkül a racionális haszonelvűség képzetére és hitére kiépült intézményrendszerek is sérülékenynek mutatkoztak, válságba jutottak.

Később a saját magamnak állított csapda még mélyebb bugyraiba tévedtem. Arra kellett rájönnöm, hogy az elmúlt évtized válságainak értelmezéséhez, no meg a „hogyan keveredtünk ide” probléma megválaszolásához nem adekvátak azok a fogalmak, amelyeket általában olyan előfeltevésként használunk, hogy bele sem gondolunk igazán az értelmükbe. Hogy evidensen és banálisan érthetőnek vélünk olyan kulcsfontosságú fogalmakat, mint a hatalom, a szabadság vagy az egyenlőség – de épp evidenciájuk miatt nem bonyolódunk azok interpretációiba. Így azután bele kellett mélyednem eszmetörténeti, ismeretelméleti és szociológiaelméleti gondolatokba ahhoz, hogy célomnak megfelelően, adekvátan értelmezhessem mindazt, amit szociológiai bevezető kurzusokon szokás kánonként tanítani – másképpen.

Végül, tán személyes szociológusi múltamból, még magamnak való adósságként is feltört bennem egy fogalom, amelyet kifejtve, amely köré tán fel tudnám építeni mindazt, amit nem terveztem, de úgy alakult, hogy ki kellene fejtenem. Egyetemistaként és pályakezdő szociológusként szerencsém volt, mert kutatói ambícióm részeként még némi pluszpénzt is kereshettem azzal, hogy más kutatásaihoz interjúkat készítettem. Amolyan életformaként, különféle témákban és kutatásokban, nagyon sokszor, nagyon sokféle helyen, jó sok interjút. Amely interjúkkal a visszajelzések alapján sikeredett hozzájárulnom a kutatások eredményeihez – de bennem maradt egy élmény, amit soha nem írtam ki magamból, pedig az egyik legmeghatározóbb élménye volt többnyire szegények (kolónián élő gyári munkások, telepi cigányok, falusi parasztok stb.) körében végzett interjúzásaimnak. A jól sikerült interjúimnak ugyanis volt egyfajta, a hagyományos szociológiai fogalmakkal kibeszélhetetlen drámai feszültsége és ezek feloldásaként: katarzisa. Mondhatnám úgy, hogy az emberi tartás, a büszkeség, de ez kevés lenne. Interjúalanyaim, akik gyakran számomra elképzelhetetlenül sanyarú körülmények között éltek, és érzékelték a közöttünk levő társadalmi távolságokat is, mégis, nemcsak őszintén nyíltak meg előttem, hanem azt is büszkén érzékeltették velem, hogy ők a maguk világában nem senkik, nem akárkik – ők valakik. Összekacsintva, huncutul, de emelt fővel jelezték számomra, hogy ők becsülettel megküzdenek társadalmi helyükért, státuszukért, tartásukért, hogy a maguk világában számítanak, nem lecserélhetők mással, hogy a maguk világához való hozzájárulásuk releváns, és ebben a világban ők maguk is jelentősek. Szóval, ez a ki nem beszélt, sokáig kibeszélhetetlennek tűnő, de bárhol és mindenhol, még a társadalmi poklok legmélyebb bugyraiban is megtapasztalt „valakiség” tolult állandóan az agyamba, mint olyan központi fogalom, amely köré építve el tudnám mesélni mindazt, amit magamnak is meg kellett értenem, és amit megpróbálok e könyvben is elmesélni.

A probléma és a megközelítés

A zsidó-keresztény kulturális hagyományban a lehető legbanálisabb, legevidensebb feltételezés, hogy minden ember jelentős, minden ember számít, mindenki értékes. Ezt a triviális evidenciát dolgozatom korábbi verzióiban azzal a fogalommal igyekeztem – sokak számára nem eléggé érthetően – kifejezni, hogy az e kultúrát osztó hagyományban, az emberről szóló feltevéseinkben, antropológiai képzeteinkben mindenki: valaki.

Ennek a banális képzetnek és előfeltevésnek a gyökerei a talmudista zsidó bölcseletig nyúlik vissza, de erőteljes és explicit kifejtése a keresztény teológia skolasztikus bölcselőinél jelenik meg. Szent Ágoston Regulájában kötelező érvénnyel írja elő mindenki számára a minden más embert megillető felebaráti szeretet kötelességét, amelyet még nyomatékosabbá tett Aquinói Szent Tamás. Tamás levezetésében a felebaráti szeretet kötelme hitbeli kötelesség, hiszen ha bárki bármely, az Isten által a saját képére teremtett embert, a „felebarátját” nem szereti, akkor az magát az Istent sem szeretheti, magát az Istent is megtagadja.

Descartes már „kihagyja” Istent, és absztrakt, filozófiai szinten az ember jelentőségét és felelősségét emeli a legmagasabbra azzal, hogy maga az ember, a kételkedő, gondolkodó ember a létezés, ha úgy tetszik, a világ létezésének bizonyítéka.

A felvilágosodás nyomán, és különösen a II. világháború borzalmainak tanulságait megvonva, a modern, szekularizált nyelv lényegében ugyanezt az emberi jelentőséget és a felebaráti szeretet mindenkire vonatkoztatott általános kötelmét az emberi méltóság mindenkit megillető tiszteletének alkotmányos alapelvként való rögzítésében fejezi ki. Minden ember léte legitim, minden ember értékes, és noha az emberek a maguk módján különböző hátterekkel, biológiai és társadalmi meghatározottságokkal, karakterekkel bírnak, vagyis mindenki „más”, ezzel együtt mindenki méltósága, „épp olyanként (mint amilyen) való legitim léte” mindenki más által tiszteletben tartandó. Mindenki léte érték, mindenki jelentőséggel bír, mindenki a maga létében jelentős.

Miközben én magam és sokan mások is szeretnénk azt hinni, hogy mindez tényleg triviális, tényleg evidencia, és a témáról megnyilatkozó minden intézmény és írott dokumentum ezt deklarálja – aközben a társadalom maga nem így működik. A nácizmust leszámítva inkább kimondatlanul, mint kimondva, de szinte minden társadalom és minden hatalom szelektált az értékesebb és értéktelenebb, jelentősebb és jelentéktelenebb emberek között, vonzódott az olyan csoportképző gondolati sémákhoz, amely szerint „mi” értékesebbek és jelentősebbek vagyunk, mint „ők” (akármit is jelentsen ez). Akik értéktelenebbek, érdektelenek, nem számítanak, legfeljebb csak gondként, ellenségként, olykor dehumanizált lényként, máskor a mesebeli, gonosz „mumusként”.

És miközben az utóbbi évtizedekben felerősödött a fentebb evidensnek feltételezett antropológiai képzeteknek ellentmondó rasszizmus, szexizmus, homofóbia, nacionalizmus és idegenellenesség, az ezeket meglovagoló populizmus – aközben ezek a maguk módján partikuláris, csoportokra irányuló „jelentőségmegvonások” afféle globális, általános trenddé álltak össze. A felületes, de bombasztikusnak szánt megállapításaival gyakran valóban célt érő Y. N. Harari (akinek meglátásaira még visszatérek) egy interjújában azt a lényegre tapintó megállapítást tette, hogy a pénzügyi válság utáni világunkban az emberek nem annyira a javaikat és a jólétüket veszítették el, mintsem a relevanciájukat féltik, azt veszítették el – a jelentőség elveszítése elleni harc lesz a jellemző a XXI. századra.1

Ha valami evidens, triviális, magától értetődően létezik – akkor nem foglalkozunk azzal, hogy vajon mi is az, ami csak úgy magától van. A levegő mibenlétével nem foglalkozunk, csak akkor, ha nincs vagy kevés van belőle, ha légszomjunk van, ha vannak, akik megfulladnak. Az emberek evidensnek vélt és hitt, mindenkit megillető jelentőségével sem foglalkozunk addig, ameddig az magától értetődően van, ameddig az természetes, mindenhol és mindenkor létező hozzátartozója az emberi együttélésnek, a társadalmi létnek. Csak akkor válik ez érdekessé, ha nincsen, ha ritkává válik, ha veszélybe kerül. Ekkor muszáj rákérdeznünk arra, hogy vajon miben is áll az emberek jelentősége, hogy vajon mi is az, amiről azt feltételezzük, hogy mindig, mindenhol, mindenkinek megadatik – de arra kell rácsodálkozzunk, hogy ez nem így van. Hogy nem is egyenlő mindenki, olykor pedig egyáltalán nem jelentős; hogy nem mindenki számít, hogy nem mindenki – „valaki”, sőt hogy olykor nagyon sokan, akár a társadalom többsége is úgy érzi, hogy ő már nem számít, hogy neki nincs is jelentősége.

Nos, hát ez a könyv minden lezáratlanságával, esendőségével, tévedésével erről a rácsodálkozásról szól: hogy vajon miben is áll az ember jelentősége, megismételhetetlen egyedi és elismert valakisége, amelyről szívesen és lustán szeretnénk azt gondolni, hogy az magától értetődően „van” – de rá kell csodálkoznunk arra, hogy bár nem tudjuk pontosan, hogy miben is áll ez a „jelentőség”, és olykor sértőn, bántón, válságokat generálva derül ki, hogy – nincsen. És ezen túllépve, mi is az az emberi jelentőség, amely az utóbbi évtizedekben hanyatlik – és e hanyatlás társadalmi, gazdasági, politikai válságokat generál.

Nem ígérem, hogy a „megfejtéshez” fog eljutni az, aki eljut a könyv végére, de talán a nem tudások pontosabb számbavételével, érvényes kérdések és kételyek felvetésével sikerül hozzájárulnom okfejtéseimmel – hát, akkor sem volt értelmetlen az okoskodásom.

Abban, hogy miképpen próbálok meg közelebb jutni annak a kérdésnek a megválaszolásához, hogy vajon miben is áll a banálisan létezőnek vélt, ámde a hiányaival szembesülve zavarba ejtően tisztázatlan emberi jelentőség, a valakiség fogalma, remélhetőleg sikeredik Umberto Eco bölcsen kételkedő, ámde kételyeivel igencsak inspiratív szellemét követnem. Eco provokatív „gyufaleveleiben” (Eco, 2018)2 visszatérően szót emel a filozófia és az eszmetörténet védelmében. Érvei és élcei alapvetően azt a logikát követik, hogy bár letagadhatatlan tény, hogy a modern, pozitivista tudomány „többet tud” a világról, mint a múlt bölcselői és filozófusai, ámde nem érünk sokat ezzel a tudással a múlt bölcseleteinek ismeretei nélkül. Hogy nyilvánvaló, hogy egy mai idegtudós több empirikus ismerettel rendelkezik a gondolkodásról annál, mint amit Descartes tudott erről – de Descartes nélkül meg nem értjük meg azt, hogy akár az idegtudós, akár mi magunk hogyan is gondolkodunk – a gondolkodásról. Hogy az előfeltevéseink, sémáink, gondolkodási kereteink és logikánk akkor is a múlt filozófusainak és gondolkodóinak munkáiban gyökeredzik, ha mi magunk nem is olvastuk őket, sőt, ha erről nem is szeretnénk tudomást venni. Megközelítésemben tehát a fogalmak értelmezéséhez a könyv első felében a kollektív tudatalattiban eltemetett előfeltevéseket, axiómákat, gondolkodási sémákat igyekszem kibányászni, a kérdésről való gondolkodásunk gyökereit és hagyományait tisztázni – és e nehezen bizonyítható bányászkodásaim eredményeiként felszínre hozott fogalmakat fogom a könyv második részében empirikusan igazolt, széles körben tényként elfogadott ismeretek értelmezéséhez és magyarázatához felhasználni. Magyarázkodásommal némiképp az Eco szellemiségét nem osztó, filozofálgatástól idegenkedő olvasó türelmét is kérem: az eszmetörténeti okoskodások célja mégiscsak az, hogy a jelen világ megértéséhez jussunk közelebb.

Így azután dolgozatom sokféle tárgykörbe belenyúl, történelmi, eszmetörténeti, ismeretelméleti, közgazdaságtani és leginkább szociológiai tárgyú levezetéseket fejt ki ugyanarról a „témáról”, az ember jelentőségéről, a valakiségről és a valakik társadalmáról. Ebbéli okoskodásomhoz némi magyarázattal és mentegetődzéssel kell szolgálnom. Nem vagyok amolyan teológusféle filológus, és nem tudok úgy szövegeket olvasni és értelmezni, hogy abban a „mit is akart mondani a szerző”, mi is „a műből megfejthető isteni akarat” kérdésére próbálnék meg válaszolni. A viszonyom a jó és fontos munkákhoz inkább önző és hedonista: mit is mond nekem a szerző, és mi az, ami számomra rácsodálkozást, élvezetet nyújt a szövegben ahhoz, hogy általa jobban érthessem a világot. Ezt a hozzáállásomat azért kötelességem előre jelezni, mert lehet, hogy olykor nem a szöveg alázatos és filológiailag akkurátus értelmezése, hanem a belelátásom és fantáziám vezérli a mások gondolatainak interpretálását. (Ha ez olykor így lenne, akkor ezért előre is elnézést kell kérnem az olvasótól: nem a megtévesztés szándékával esett így…)

A szerkezet és felépítés

Dolgozatom első verzióját igen akkurátusan úgy írtam meg, hogy abból követhető legyen gondolkodásom menete, és rekonstruálni lehessen gondolataim alakulását, fejlődését. Én magam igen elégedett voltam, amikor ez az első verzió elkészült: tényleg sikerült a gondolataim fejlődését rekonstruálni, dokumentálni. Ebbe a hibába hallgatóim is gyakran beleesnek téziseik, disszertációik megírásakor…

Igen kényelmetlenül érintettek azok a visszajelzések, amelyeket akkor kaptam, amikor ezt az első verziót barátaimnak, kollégáimnak, mestereimnek megmutattam. Udvarias, kedves és nekem ártani bizonyosan nem akaró emberek igen elismerősen szóltak az egyes részletek izgalmas és érdekes, szakmailag is jónak vélt tartalmáról, de megjegyzéseik és kritikáik végén valahogyan mindig hozzátették, hogy „no, de miről szól a könyv?”, „no, de mit is akarsz mindezzel mondani?”. Nem volt kellemes élmény ezeket a jóindulatú, burkolt, ámde eléggé megsemmisítő kritikákat feldolgoznom. Ám igazat kellett adnom nekik. A dolgozat első verziója tehát amolyan „olvasónapló-szerű” volt, azt dokumentálta, hogy mikor mi került a kezembe, mit tartottam abból éppen fontosnak, és én mire jutottam abból – de nem következett ezen időbeli rendezésből valamiféle világos, áttekinthető, logikailag is felépülő szerkezetet. Át és újra kellett írnom az egészet. Az elmúlt hosszú évek alatt többször is. (Újabb ok a mentegetődzésre, ha ezekből az újra- és átszerkesztésekből olykor ismétlődések, nem pontosan visszakereshető utalások is ott maradtak a szövegben…)

Mindezek után most sem ígérek könnyű olvasmányt. Elég bonyolult koncepciókat és összefüggéseket szeretnék elmagyarázni. Ha más tenné ugyanezt, akkor talán a bonyolultságot jobban ki tudná fésülni, de én csak kissé kuszán tudok előbb belegabalyodni, azután meg mégiscsak átvergődni e bonyolultságokon. Amely kuszaságon az olvasónak sem lesz könnyű átküzdenie magát – épp ezért szeretnék már jó előre némi használati utasítást adni magamhoz, a szöveg olvasásához.

A dolgozat első két nagyobb fejezetében két társadalomértelmezési keretet szeretnék lefektetni. Előbb azt szeretném elmesélni, hogy miközben a reneszánsztól a felvilágosodásig és a polgárosodásig terjedő modernitás minden más korszaknál jelentősebbé emelte az embert, aközben miképp vált a modernitásban a haszonelvű racionalitás az uralkodó „világvallássá”, az emberi kapcsolatok és magatartások koordinációjának legfontosabb hitévé, miképp váltak az e hit alatt szokásossá, rutinszerűvé vált koordinált magatartások intézménnyé, szabállyá, normává. Azt szeretném tehát elmagyarázni, hogy a modernitás intézményi keretein belül mi is adta és adja az emberek jelentőségét általában, és hogy ez a komplex és sokszínű jelentőség hogyan szűkült le gazdasági hasznossággá a rendszer intézményes keretein belül.

Ezek után a szociológia tágasabb, az intézményi és intézményen kívüli társadalmi valóságra is reflektáló hagyományait követve próbálom meg az emberi jelentőség, a „valakiség” kettős természetéről szóló alapvetéseit keretbe foglalni. Kettős természetről a korábbiak szellemében beszélek: egyfelől társadalmi konvenció, szokás, hit minden embert jelentősnek tekinteni, minden embernek természet adta tulajdonságaként értelmezni azt, hogy bár különböző, sokszínű, differenciált és komplex módon, de „jelentős” személyiség, ám eközben szociológiai evidencia az is, hogy az emberek nemcsak különféle módokon és minőségekben, de mértékben is különféle módon jelentősek. Olyannyira, hogy olykor vannak közöttük „egyedül és kizárólagosan jelentősek” meg teljesen jelentéktelenek is.

Természetesen azzal, hogy e két társadalomértelmezési keretet külön tárgyalom, elsősorban a két keret (és a belőlük fakadó társadalmi következmények) különbözőségét, sőt gyakorta ellenmondását és konfliktusát fogom kiemelni és hangsúlyozni. De szükségesnek látom felhívni már jó előre az olvasó figyelmét arra, hogy minden ellentmondás és konfliktus ellenére, konszolidált viszonyok között a két séma, a két társadalomszerveződési elv nemcsak összefonódik, hanem fel is tételezi egymást. Nem lehetnek az emberek ismert, elismert, jelentőséggel bíró és jelentős egyéniségek akkor, ha az emberek közötti együttműködést nem koordinálja valami konvencionális szabály- és normarendszer, mondjuk, valamilyen „vallás” – én ezt a fogalmat fogom a koordináció legjellemzőbb kereteként használni. Másfelől az is igaz, hogy semmilyen vallást és egyházat, társadalmi rendszert nem lehet eléggé jól megtervezni és összerakni ahhoz, hogy az a rendkívüli és rendetlen egyéniségek, a jelentőséggel bíró hétköznapi valakik megbecsült szerepe és befolyása nélkül is kellően alkalmazkodóképes legyen a külvilághoz, képes legyen a rendszer hibáira és diszfunkcióira jól reagálni, korrigálni azokat, vagy a bemerevedett stagnálás helyett változni és fejlődni. Nem működik olyan társadalmi rendszer, amelyben mindenki pusztán szabálykövető, a normáknak szolgaian megfelelő, a rendszer által „programozott”, rendes ember. A létező társadalmakban az emberek nemcsak rendesek, hanem egyszerre rendkívüliek és rendetlenek, aggályoskodók vagy bevállalós csibészek, az elvártan túl is konformisták, vagy éppen a morális elveikkel, olykor makacs meggyőződéseikkel, esztétikai érzékükkel vagy kényszeres mániáikkal szemben még a rendszer elvárásait sem hajlandók teljesíteni. A rendszer normáinak keretein belül is csak az autonóm, öntörvényűnek elkönyvelt, ámde ettől jelentőséggel bíró emberek révén működőképes bármilyen, akár a tökéletesen megtervezettnek hitt rendszer is. Másik oldalról, nincsen olyan hitbuzgó egyén vagy vallásos közösség sem, amelynek az életét megérthetnénk pusztán a rendszer által elvárt és közvetített hitbeli előírásokból, parancsokból.

Bármily furcsának tűnik is majd okfejtésem, de nincsen „rend” rendetlenségek és rendkívüliségek, a maguk egyedi módján jelentős személyiségek nélkül.

Dolgozatom második fele a korábban lefektetett koncepcionális és fogalmi instrumentumokkal a legalább tíz éve, de inkább még régebb óta tartó válságot igyekszik nemcsak jelenségeiben leírni, hanem a korábban lefektetett fogalmak alkalmazásával értelmezni is.

A válság értelmezése is bonyolult, és bocsánat érte, de kicsit kusza is. Alapvetően amiatt, hogy két egymást metsző szempontrendszeren végighaladva igyekszem majd mondandómat kifejteni.

Az egyik szempontrendszer a hagyományosabb és szokásosabb sémákban is viszonylag könnyen lefektethető. Bár a válságot sokan gazdasági, esetleg a gazdaságban képződő javak elosztási válságának szeretnék tekinteni, de nézetem szerint itt rendszerek egymással összefüggő válságáról van szó. Válságban van nemcsak a gazdaság, hanem a gazdaságról való gondolatok, nézetek, akár vallásos előfeltevések is; válságban van a tudomány; zajlik egy társadalmi válság, és egyre inkább égető a demokrácia kibontakozó politikai válsága is, amely válságokat tetéznek járványok vagy a természet okozta válságok is. Igyekszem tehát e válságokat és összefüggéseiket bemutatni. Ez a tagolás főképp a nagyobb fejezetek alfejezeteiben, alcímeiben jelenik meg a gondolatmenet és az írás szerkezetében.

Mondandóm lényege azonban nem egyszerűen ez az összefüggésrendszer, hanem inkább az, hogy a korábban lefektetett két társadalomszerveződési elv, társadalmi mechanizmus séma is válságban van, sőt a korábban jelzett szférák válságai (önmagukban is, összefüggéseikben is) másképp értelmezhetőek akkor, ha azokat a modernitás uralkodó vallásának, a racionális haszonelvűségnek a szempontjából követjük, és másképpen, ha azokat az emberek jelentőségének hanyatlásaként értelmezzük. (E kettős szerkezetben olykor nem sikeredett minden tartalmi ismétlődést kiirtanom a szövegből – bocsánat érte, ha ez bárkit zavarni fog.)

Innen nézve a két értelmezési keret konfliktusos viszonya maga a válság egyik legfontosabb forrása és magyarázata is. A racionális haszonelvűség vallásának, az ezen keresztüli társadalmi koordináció rendjének válsága nagyban abból fakad, hogy néhány (számomra elég ellenszenves és aljas) figura olyan pozíciókba került, és olyan gátlástalanul élnek a kezükben koncentrálódó hatalommal, hogy ezt a koordinált rend szétverésére képesek használni, sőt kifejezetten erre akarják használni sajátosan keletkezett és megrögzült jelentőségüket.

Viszont a másik oldal is igaz: a haszonelvű hitvilág olyannyira „fundamentalistává” és „doktrinerré” vált, olyannyira ellenségként gyűrte le a jelentőséggel bírók egyéniségét (benne: rendetlenségét és rendkívüliségét), hogy azok jelentősége a társadalom közös dolgaira való befolyásukban is megrendült, egyre kevésbé voltak képesek a szükséges fékek és egyensúlyok, az alkalmazkodás innovatív vagy korrektív funkcióit betölteni. Ez a „párhuzamos” és egymást erősítő válság leképeződött gazdaságra, politikára, tudományra és az élet számos területére, nemcsak anyagiakban, hanem frusztrált, rossz közérzetben, eltorzult kommunikatív magatartásban, a hazugságok, manipulációk, csalások kiterjedésében – és az ellenük való egyéni és társadalmi szintű védekezés képtelenségének szorongató érzéseiben is.

Bár számomra a fogalmak és keretek felrajzolása és azok társadalomelméleti alkalmazhatóságáról való meggyőzés volt a legfontosabb cél, dolgozatom legvégén nem kerülhetem el, hogy következtetéseket vonjak meg arról, miben is reménykedhetünk, mitől remélhetjük, hogy túlkeveredhetünk e borzasztó komplex válságon.

Szóval, nem ígérek könnyű olvasmányt. De azért reménykedem, hogy dolgozatom érdekesnek és tanulságosnak fog bizonyulni, hogy ha téziseim nem is találnak elfogadásra, de az olvasó feladványként érteni fogja mondandómat. Hogy mégiscsak jó lenne jelentősnek tudni az embert, hogy jó lenne olyan világban élni, ahol mindenki „valaki”, amely világ társadalmai a valakik társadalmai.

Axiómák, feltételezések, hitek és „vallások” – felvetések a tudás kereteiről, amelyek korlátok is…

Az ember reménytelenül igyekszik rendet tartani a fejében. Szereti összefüggéseiben átlátni a dolgokat, szereti megkülönböztetni a lényegest a lényegtelentől, amihez szeret fontosabb alapelveket és értékeket rögzíteni, amelyekből mintegy okként, logikailag következnek a kevésbé lényeges dolgok.

A „rend a fejben” ideáltípusa talán már jóval a görög antikvitás előtt is a matematika és a logika volt. Vannak alapvető kiindulási pontok, mint az axiómák; az axiómákból kiindulva értelmezünk, definiálunk fogalmakat, az elemi jelenségeket osztályozó, azokat összegyűjtő kategóriákat (definíciókat); hogy azután az axiómákból mint igaznak hitt előfeltevésekből logikailag levezethető megállapításokat, tételeket fogalmazzunk meg a definiált kategóriáink között – amelyek igazságát szintén az axiómákból megvont logikai következtetésekkel bizonyíthatjuk. Mindig irigység veszi körül azokat a matematikusokat, akik nemcsak szűk szakterületükön, a matematikán belül, hanem általában is így, ilyen világosságra törekvő rendben képesek érteni és rendezni a körülöttük lévő világot. Maga a rend és rendezettség akkor is lenyűgöző, ha efféle világos rendben a matematikusok is bírnak iszonyatos hülyeségeket gondolni és mondani, pl. erkölcsi, politikai vagy társadalmi állásfoglalásaikban.

A matematika és a logika/halmazelmélet gondolkodási sémájának következetessége és eleganciája akkor is lenyűgöző, ha némely – az egész gondolatot alapjaiban megrázkódtató – „kis” problémáról közben el szoktunk feledkezni.

Egyrészt arról, hogy a tökéletes és teljes rendet lehetetlen elérni, még a legtisztább, axiomatikus gondolatrendszereken belül sem. Nem gyarlóságból, az ember agyi kapacitásainak hiányai miatt: elvileg is lehetetlen, ezt mondja ki és bizonyítja Gödel híres „nem teljességi” tétele.3

És talán még ennél is alapvetőbb probléma az, hogy maguk az axiómarendszer állításai, az axiómák – egyáltalán nem igazolhatók semmilyen módon. Azok igaz és helyes voltában „hinni kell”, más alapja nincs és nem is lehet annak, hogy rájuk gondolati struktúrát, összefüggő rendszert lehessen építeni. Sőt, olykor a kimondott axiómák sem egyértelműek, azok valamilyen értelmezését is el kell hinni.

A magyar olvasó ezt a problematikát geometriai tanulmányai során már a középiskolában megismerhette. Az a geometriai axióma, hogy a „párhuzamosok a végtelenben metszik egymást”, érthető úgy is, ahogyan Euklidész értette (azaz: egy fenét metszik egymást), meg úgy is, ahogy Bolyai János (azaz, lehet, hogy csak a fenében, messze, de metszik egymást). És e két (ha Riemann hiperbolikus geometriáját is hozzávesszük, akkor három) teljesen eltérőnek feltételezett jelentés közül bármelyiket elfogadhatjuk axiómaként helyesnek, vagy legalábbis: az adott axiómarendszerben használhatónak. A fizikusokat ez nem is nagyon szokta zavarni, ők mindig azt a geometriát „kapják elő”, amelyik éppen kényelmesebb nekik, amelyet kényelmesebben tudnak használni fizikai koncepciójuk kifejtéséhez: a Newtont követő mérnökök az euklideszi geometriát használják mindmáig, ha épületet vagy gépet terveznek; míg Einstein relativitáselmélete a riemanni geometria segítségével modellezi a hajló téridőt.

Végül, még ha konkrét jelentéseiben megközelítőleg felállítható is az ideális gondolati rend – fennmarad az a kérdés, hogy meddig terjed az ideálisnak tekintett, axiomatikus rend megállapításainak érvényességi tartománya? Hogy mennyire törvényszerű a bizonyított törvény az axiómarendszeren kívül is? Mennyire megengedhető a felállított szabályt analógiaként (azaz eredeti jelentése szerint: szabályszerűségként) más tárgyakra, elvekre, jelenségekre is alkalmazni? A matematika „steril” filozófia, amely akkor is kimondhat és igazolhat nagy és fontos állításokat, ha azok nem vonatkoztathatók semmilyen, a való életben létező, megfigyelhető dologra vagy jelenségre. Galilei óta azonban a matematikai struktúrákat mint analógiákat a létező dolgok közötti összefüggések leírására sikeresen, az emberiség fejlődéséhez fontos hozzájárulásként alkalmazták a különféle tudományok. Mindenekelőtt a fizika, amely a maga módján még a zárt, logikus axiomatikus felépítést is képes volt a maga paradigmáinak leírására és kifejtésére használni: Newton statikája és mechanikája, Maxwell négy tétele tekinthető olyan axiomatikus rendszernek, mint amilyenek a matematika elvont világában léteznek.

Az ember- és társadalomtudományok mindig arról ábrándoztak, hogy tudományos módszereikben és matematikai apparátusaikkal a matematikához és a természettudományokhoz hasonlóan „tudományosan pozitívak”, azaz axiomatikusan zárt, logikai rendszerbe szervezett gondolati rendszerek legyenek. Ezernyi oka van annak, hogy – bár az ökonometriai és egyensúlyi modelleket használó közgazdászok ezt nem mindig így gondolják – ez a program eddig mindig ábránd maradt (később lesz róla szó: szerintem az is marad). Egyrészt, az ábrándozások közben az axiomatikus gondolkodás korlátai valahogyan kimaradtak mind a tudományágak elméleti, mind módszertani alapvetéseiből. Pedig lehet, hogy ezek a matematikai elméletben általános elvek, amelyek a társadalomtudományokban hiányzó láncszemek – ezek adják az ember- és társadalomtudományok savát-borsát, intellektuális izgalmát. Hogy ti. axiómaként mindig kell élnünk valamiféle feltételezéssel, spekulatív ember- és társadalomképbe vetett hittel ahhoz, hogy összefüggő, komplex és konzisztens teóriával rukkolhassunk elő az ember- és társadalomtudományok kellően tudományos világában is. Sőt nemcsak a tudományban, hanem a gazdasági és társadalmi intézmények felállításában és működésében, azoknak az emberi cselekvéseket normatív módon koordináló szabályozásában is.

Viszont az axiómák felállítását, sőt az axiómákból levezetett tételek bizonyítását sikeresen lehet pótolni a természettudományokból átemelt „olyan, mint” analógiákkal. Hogy Spencer számára a társadalmi fejlődés olyan, mint ahogyan Darwin a törzsfejlődést leírta; hogy Durkheim vagy Parsons számára a társadalom működése (funkcionalitása) és maga a társadalmi rendszer olyan, mint ahogyan a biológia leírja az élőlények és azok szerveinek konzisztens rendszerét és működését; hogy Bourdieu számára a társadalom jelenségei épp olyan „mezőben” írhatók le, mint amilyen a modern fizikai mező (a fizikában ugyanaz, mint a tér) elmélete, amelyben a mező egy-egy pontja sajátos erőkkel, vektorokkal, skalárokkal kölcsönhatásba keveredik az épp azon a ponton elhelyezkedő testekkel (Bourdieu-nél „habitusokkal”). Ekképp tulajdonképpen minden társadalomtudományi, gazdasági elméletről kimutathatók, milyen természettudományos tételeket vesznek át analógiaként, előfeltevésként a saját elképzelésük tudományos megalapozására.

Nem mernék se jót, se rosszat mondani a társadalomtudományok efféle gyakorlatáról – merthogy a társadalomtudományok ilyenek. (Olykor jók, máskor meg nem annyira…) Van azonban két körülmény, amely a karteziánus kétely tudományos követelményét hatványozottan érvényessé teszi a társadalomtudományok analógiás, az előfeltevéseit és kiindulópontjait a természettudományos analógiákból vevő gyakorlatára.

Az egyik általános kétely abból ered, hogy mi van akkor, ha az analógia hibás, ha a társadalmi és gazdasági jelenségek mégsem olyanok, mégsem úgy függenek össze, ahogyan azt az analógiák alapján feltételezik. Amely kételyt gyakran felerősíti, hogy a társadalomtudósok matematikai és természettudományos műveltsége gyakran hiányos, és félreértik azt, amit analógiaként alkalmaznak.

A másik általános kétely abból fakad, hogy a társadalomtudósok analógiaként átvesznek bizonyos természettudományos rendszereket, de csak úgy félig-meddig. Az egyensúlyi közgazdaságtan alaptétele, amit gyakran a Marshall-kereszttel szoktak szimbolizálni, egyértelműen a termodinamika I. főtételének analógiáját veszi át, és az egyensúlyra, kiegyenlítésre törekvés természeti elvét, a piacon forgó áruk árának alakulását a piaci kínálat és kereslet egyensúlyi állapotához köti. Ez analógiaként azt feltételezi, hogy az ár éppúgy egyensúlyt fejez ki a kereslet és kínálat között, mint ahogyan egy kádba dobott test és a kád hőmérséklete a fajhőjük és a tömegük alapján kalkulálható közös, „egyensúlyi” hőmérsékleten kiegyenlítik egymást. A közgazdaságtani egyensúlyi árelmélet azonban teljesen elfeledkezett arról, hogy a termodinamika II. főtételéből is analógiákat állítson fel. A II. főtételnek sokféle formulázása ismert, így az örökmozgó létezésének tagadása vagy az entrópia növekedésének elve – az iskolai tananyagokban az az egyszerű formula szokott szerepelni, hogy csak kívülről jövő erő és (többlet)munka befektetésével mozdul ki a rendszer az egyensúlyi állapotából. A közgazdasági elméletben a kereslet-kínálat dinamikájában kialakuló egyensúlyi ártól minden külső hatás nélkül is kimozdulhat a rendszer, a „külső erőről”, munkáról ( = erő szorozva úttal), ezek analógiáiról nem szól a gazdasági elmélet…

Nem nagyon szokás ezeket a – jellemzően analógiákba rejtett – feltételezéseket, spekulatív képzeteket és hiteket vizsgálódás alapjává tenni, ezekről inkább hallgatni szokás. Akkor is, annak ellenére is, hogy a kánonná vált Max Weber-i tudományetika (Weber, 2004), arra hivatkozva, hogy még a tudósok is (nem beszélve gazdasági és politikai vezetőkről, a gazdasági és társadalmi élet ágenseiről, aktív cselekvőiről) szükségszerűen elfogult részesei és alakítói a társadalmi folyamatoknak, a társadalomtudós erkölcsi kötelességévé teszi az előfeltevések, analógiák, vallott értékek tisztázását még a konkrét tudományos tétel felállítása „előtt”. Mivel a társadalomtudós e társadalmi cselekvőként való sajátossága miatt nem képes olyan tárgyszerű objektivitással és távolságtartással vizsgálni kutatási tárgyát, mint pl. egy csillagász4 – elvárásként rögzült, hogy e tudományágak művelőinek hivatásukból eredő erkölcsi kötelmük elemzéseik előtt tisztázni azon előfeltevéseiket és értékeiket, amelyek befolyásolják érvelésüket, mondandójukat, következtetéseiket.

Ennél persze többről és mélyebb problémakörről van szó, nem pusztán prezentációs illemszabály a sajátként vallott, befolyásoló erejű feltételezések, értékek tisztázása. A társadalomtudós jellemzően valamiféle váteszi tudattal is rendelkezik, és ez a váteszi, a világ dolgaiért felelősséget vállaló attitűd különösen erőssé vált a II. világháború borzalmai után. Sokak által vallott elvárást fogalmazott meg az amerikai szociológia fejlődését igen jelentősen befolyásoló C. W. Mills akkor, amikor a társadalomtudóstól a társadalmi lelkiismeret szerepének a betöltését is elvárja a tudományos igazság keresése közben. Sőt, e tudományos lelkiismeretnek az erkölcsiségen túl politikai szerepet is szán: a tudománynak az „igazság politikájának” kell lennie, a tudományos igazságot a politikumban is képviselnie és védenie kell a társadalomtudósnak (Mills, 1963).

Y. N. Harari talán a világtörténelem legszemtelenebb és egyik legszellemesebb népszerű tudományos munkájában (Harari, 2015, 2017)5 a weberi és millsi problematikán túllép, és mondhatnánk, épp a feltételezések, képzetek, hitek alakulását tekinti nem csupán a társadalomról okoskodó társadalomtudományi gondolatok, hanem magának a társadalmi fejlődés kulcselemének is.6 Harari szerint a „vallás” és a vallásokban való hit képessége tette a homo sapienst a Föld uralkodó biológiai fajává.

Harari okfejtéseit – poénkodásig elnagyolt felületességük ellenére is – inspiráló heurisztikus gondolatmenetnek tartom, és – megeshet, nem a leghitelesebb értelmezésben – e heurisztikát fejtem ki az alábbiakban.

Hararinál a „vallás” akkor is idézőjelbe teendő, ha az idézőjelbe tett „vallás” fogalmába – nagyon sok más feltételezés, hit, konvenció, emberről és társadalomról való előképzet mellett – az idézőjel nélküli istenhitvallás is beletartozik. E „vallások” közös sajátossága, hogy valamiféle „igazságot” posztulálnak és fejtenek ki, amely igazságok félúton vannak az objektív, rajtunk kívül álló (mint amilyen a tömegvonzás, a folyók folyási iránya stb.) és a szubjektív, csak saját, személyesen érzékelt és vallott (mint ahogyan számomra a túrós csusza csak sok tejföllel és jól megbarnult pörccel az igazi) igazságok között. Ezek a félúti igazságok is emberek alkotta igazságok, ám ezen igazságok sajátos megkülönböztető jegye, hogy emberi közösségek, csoportok közösen vallják azokat, hogy szükséges előfeltételként közös, közösségi és társadalmi kreatúrák7, konstrukciók is részüket képezik, és közösségi-társadalmi inerciájuk, tehetetlenségük miatt nem könnyen változtathatók. Harari példájával élve, bár emberi kreatúra és konstrukció a „lesszabály” a fociban (vagy, mondjuk, az áfakulcsok mértéke) – ám ezek nem „vallások”, mert bár ember alkotta, de ember könnyen meg is változtathatja, sőt akár ember meg is szüntetheti azokat. Ezekkel szemben a vallás, a vallási szabályok nagy tehetetlenségű, lassan és nehezen változtatható ember alkotta nézetek, képzetek – épp emiatt a társadalmi valóság stabil részei is. Az, hogy egy anyagában értéktelen papírdarabot vagy akár egy anyagi valóság nélküli klikket vagy mágneses jelet pénzként, értékkel bíró jószág ellentételeként elfogadunk, hogy tudjuk, hogy a boltos és mindenki más is elfogadja, és azt is tudjuk, hogy pénzt hamisítani bűn – ez a fentiek szerint egyfajta „vallás”.

A „vallások” inerciáját, stabilitását részben az adja, hogy képesek egymással közvetlen kontaktusban nem álló emberek cselekedeteit is koordinálni, nem kell azokat „kihirdetni” vagy aláírni – azok úgyis elterjednek. Hararinál a tágan értelmezett vallások eme szétterjedő, koordinatív sajátossága az, ami döntő volt abban, hogy a „vallásos” sapiens vált az uralkodó fajjá.

A koordinációs erőhöz szükséges feltétel az, hogy a feltételezett igazságokat és kinyilatkoztatásokat a közösség tagjai ne csupán leíró, hanem normatív, morális értelemben is elfogadják. A „vallás” tanainak nemcsak igaznak kell lenniük, hanem egyszerre „jó”, értékkel felruházott magatartásnak és gondolatnak kell elismerni azt, ha valaki követi ezeket az igazságokat vagy az abból leszűrt következményeket.

Nyilvánvaló, hogy ezeknek a követelményeknek az istenhit és a vallás megfelel, de Harari banalitáson túlmutató „nagy ötlete” az, hogy számos vonatkozásban a vallásokhoz hasonlóan „vallás” mindaz, ami az ember- és társadalomtudományok vizsgálódási tárgya, mindaz a közös szimbólumrendszer és kultúra, ami társadalmi koordinációt megalapoz és működtet. Az, hogy az emberhez mintha fizikailag is hozzá lenne láncolva bármilyen „joga”, akár emberi joga és szabadsága, netán olyan tárgyak is, mint a tulajdonai; hogy efféle „emberi sajátosságokkal” fel lehet ruházni olyan, szintén csak „vallás” által „papíron” kreált képződményt, mint egy állam vagy egy vállalat; netán hogy valahol az emberben belül ott lakik a szabad akarat (akkor is, ha azt neurológusok és pszichológusok minden igyekezetük ellenére nem találják); hogy a vásárló hatalma szent; hogy Józsi, a zöldséges látható kezét fogja és vezeti egy láthatatlan kéz akkor, amikor reggel a táblára kiírja, hogy a görögdinnye kilója 299 Ft; hogy a létező kapitalizmus után nem a mennyek országa, hanem a magántulajdon nélküli kommunizmus vár az emberiségre; és a legjobb politikai döntés az, amit a többség akar – ezek ebben a koncepcióban mind empirikusan igazolhatatlan, ámde társadalmi valóságot formáló „vallások”.

Ahhoz, hogy Harari igencsak impresszionista, provokatívan odavágott „vallás” fogalmát kibonthassuk és értelmezhessük, legalább az illusztratív példák erejéig fel kell öltöztessük e fogalmat.

Egyrészt a „vallás” nem szimpla kinyilatkoztatás, nem pusztán az axiómák és alapvetések deklarálása. Ahhoz, hogy a „vallás” betölthesse koordinatív funkcióját, nélkülözhetetlen a következtetéseket, azok levezetését magában foglaló „nagy könyv”, valamiféle „mitológia” is. Keresztény vagy mohamedán vallás nem létezhet a Biblia és a Korán nélkül; a jog és a joguralom vallása nem létezhet a római jog és a Corpus Iuris Civilis nélkül; a kommunizmus vallása nem létezhet Marx A tőkéje nélkül; és a szabad versenyes kapitalizmus „vallása” sem létezhet Adam Smithnek a nemzetek gazdagságáról szóló könyve, vagy Alfred Marshall „keresztje” nélkül, de lehet, hogy manapság még inkább a minden közgazdászhallgató bevezető kurzusaként bibliává vált – az első, 1948-as megjelenése óta ezernyi kiadást megélt – „nagy Samu”, Samuelson bevezető könyve nélkül.

Másrészt a „vallások” nem létezhetnek „kis könyvek”, tanmesék, evangéliumi vagy talmudi tantörténetek, buddhista dzsakaták és a kommunista párt káderképzésein előadott „kratkij kursz”-ok („rövid kurzusok”) nélkül sem. Ezeknek a „vallásos narratíváknak” – leginkább csak megtévesztő jelleggel – az a funkciójuk, hogy gyakran rövid képeskönyv formájában könnyen emészthetővé és emlékezetessé tegyék a „nagy könyvek”, a mitológiák hosszú és cirkalmas, így megjegyezhetetlen tartalmát. Sokkal inkább arra kellenek e narratívák, hogy részben érzelmileg is azonosulhatóvá, megélhetővé tegyék a „vallás” emelkedett tanait, a „vallási érzületet”, részben, ehhez kapcsolódóan, hogy az okságok bemutatásán túl hétköznapi példázatokat adjanak arról, hogy a „vallás” követése szükséges és jó; míg a „vallás” tanainak megtagadása megvetendő, az csak rosszra vezethet.

Ha ennyiben, akár csak érzékeltetés szintjén a „valláshoz” hozzárendeljük a „mitologikus nagy könyveket”, valamint a példázatok, tanmesék és propagandaanyagok „vallási narratíváit” is, akkor ez már önmagában kitágítja a „vallás” értelmezését is. Sajátos „vallás” (vagy annak kiegészítő kelléke) lehet mindenféle társadalmi konvenció, szokásrend, magatartási norma; az ezen szokásokat szabállyá, írott normává és joggá emelő intézmény, benne a szokásokat megtanító és arra szocializáló „iskola” és nevelési elv; és ugyancsak „vallás” vagy a „vallás” kiegészítője a hatalom autoritása, ezek legitimitása is.

A fogalmi keretek tágítása nem csupán az elvont „vallás” jelentéstartalmának tisztázását célozza, hanem annak „kutathatóságát” és „elemezhetőségét” is. Nem feltétlenül muszáj hinni egy adott vallásban ahhoz, hogy az kutatható és elemezhető legyen. Mondjuk, a keresztényi tanításokban és Istenben nem hívő tudós is kutathatja a kereszténység történetét, az európai kultúrára (azon belül művészetekre, festészetre vagy filozófiára és tudományra) gyakorolt hatásait; szociológusok elemezhetik a vallás egyházi intézményesülését, de akár a hívek vallást gyakorló és követő (esetleg nem annyira gyakorló és nem annyira követő) életformáját és magatartását is. A „vallás” akkor is társadalmi realitás, ha nem objektív, és nem a természeti törvényekhez hasonló törvényszerűségként, de nem is a vallási üzeneteket felfejtő teológiaként, hanem az élet részeként, azt befolyásoló alkotóelemként, társadalmi vagy gazdasági funkciókkal felruházható alrendszerként viszonyulunk hozzá.

Mindezen tisztázó és értelmező fogalmi tágításra igyekszem sort keríteni munkám során, ezért a dolgozat következő részének alapvető témája a modernitás legfontosabb és legsikeresebb vallásának és a vallásba vetett hitek alakulásának, történetének rekonstruálása lesz. Ez az a vallás, amely mintegy melléktermékként egyszerre virágoztatta fel és taszította hanyatlásba az ember jelentőségét.

Nem könnyű a modernitás győzedelmes „vallását” egyértelmű kifejezéssel, egyetlen szóval leírni – ugyanis önmagát soha nem tekintette, és pláne nem nevezte vallásnak. Sőt, amolyan vallások feletti eszmerendszernek tekintette magát, amiben persze nem sokban különbözött egyéb, abszolutizmusra, önmagát minden másnál érvényesebbnek feltüntetni igyekvő vallásoktól. Ezt a fentiek szerint értelmezett „vallás”-t a dolgozatban leggyakrabban a „racionális haszonelvűség” vallásának fogom nevezni, amely vallásba számos más, csatlakozó „hittételt” is beleértek. Így pl. azt a feltételezést, hogy az ember alapvetően (önző) érdekei által vezérelt lény; hogy a világ értékes dolgai ritkák, és az érdekek e ritka jószágok megszerzéséért folytatott verseny során kerülnek felosztásra. Vagy azt, amiben úgy tűnik, hogy teljes az egyetértés Marx osztályharcos szemlélete, Friedman és Hayek szabad verseny iránti rajongása és Maslow szükségletpiramisa közös alapjaiban, hogy ti. a gazdasági javak megszerzésének primátusa a „gazdasági alap”; és az anyagi hasznok megszerzése érdekében folytatott versengő küzdelmek függvényében értelmezhetők a „felépítmény”, az elvontabb szükségletek kielégítésének formái. (Gyakran ez a fajta „materializmus” az alapja annak, hogy hívei a racionális haszonelvűség vallását más vallás fölé helyezzék. Az amerikaiak a maguk módján az anyagi javakat mindenek elé helyező materializmusukat némi szarkazmussal úgy fejezik ki, hogy „that is the real stuff”, ez az igazi cucc, a többi az lényegtelen…)

Amint majd kitérek rá, e „vallás” képviselői a természeti törvényekhez természetükben is hasonlónak, sőt ugyanolyan világmagyarázó és a jövőt kiszámítani alkalmas, prediktív erejűnek tekintették e sajátos „vallás” tanait. Ám azért fogom nemcsak világmagyarázatnak, hanem vallásnak tekinteni e tanok rendszerét, mert e rendszer elfogadását és követését erkölcsi normának, sőt, joggal, (állami) erővel kikényszeríthető szabálynak is tartották – amiben persze szintén nem sokban különböznek egyéb vallások elragadtatott híveitől. Ha úgy tetszik, a tanok nem a természettörvények sajátosságai szerint jeleznek előre folyamatokat vagy magatartásokat – hanem azáltal, hogy most is és a jövőben is kötelező, de legalábbis ajánlott a tanok szellemében gondolkodni, dönteni, cselekedni.

Bár némiképp szentségtörés e széles körben osztott meggyőződéseket az „objektív, tudományosan megalapozott igazság” abszolút érvényességéhez képest relativizálni, „vallásnak” tekinteni, elsősorban nem azért teszem ezt, mert a közgazdaságtan és a társadalomtudományok „tudományosságát” akarnám kétségbe vonni. Annak ellenére sem, hogy a társadalomtudományok számos vonatkozásban nem elégítik ki a természettudomány tudományosságának kritériumait. Így nem képesek olyan, az emberi akarattól független törvényszerűségeket felállítani, amelyek révén a jövőben megtörténő eseményeket előre tudnák jelezni; a társadalomtudomány által vizsgált események nem megismételhetők, és emiatt a természettudományos igazságok legfőbb tesztje, az eredmények mások által, máshol, de az eredeti kísérlettel azonos körülmények közötti reprodukálhatósága nem érvényesíthető stb. Mondjuk, nem lehet ugyanazt a válságot, válságjelenséget máskor és máshol reprodukálva megismételni. És ugyancsak igaz az is, hogy a társadalomtudományok előfeltevéseit inkább a tudományos közösség konvenciói, szokásrendjei, elfogadottsága erősítik meg, és nem az előfeltevések helyességének tudományos vizsgálata. Amely, ha megtörténik, akkor gyakran, de tán többnyire is az derül ki, hogy az előfeltevések nem feltétlenül igazak, vagy legalábbis, hogy a tudomány eredményei a „ha, akkor” logikájában igazak: ha az előfeltevést adottnak tekintjük, akkor abból logikailag levezethető ez a következtetés. (Pl. a közgazdaságtan azon, a tudományág legfontosabb alapját jelentő feltevését, hogy az embereket kizárólag [vagy meghatározóan] a haszonszerző érdek racionálisan kalkulálható motívuma hajtja – ez nem igazolható, sőt számos – a későbbiekben ismertetett – tudományos eredmény ezt cáfolja.) De ismétlem, nem a tudományos kritériumok teljesülésének gyengesége, esetlegessége – és ennyiben nem a társadalomtudományok „relativizálásának” szándéka – indokolja, hogy a haszonelvű racionalitást „vallásnak” értelmezzem. A társadalomtudományok, vagyis inkább a „jó társadalomtudomány” a társadalmi valóság jelenségeinek feltárásában, értelmezésében, magyarázatában teljesíti mindazokat az igazság elkötelezett keresésére vonatkozó követelményeket, amelyeket vizsgált tárgya, kérdése, problémája lehetővé tesz.

Vallásnak tehát nem a tudományosság relativizálási szándékától vezetve nevezem a racionális haszonelvűség gondolatrendszerét, hanem mindazért, ami a tudományon kívül van. Hogy a racionális haszonelvűség szelleme átjárja az élet minden területét, nemcsak az árutermelés, a kereskedelem, a bankok üzleti világát, hanem a politikát és a kormányzást, a munkavállalási és életszervezési magánvilágot, az oktatást és egészségügyet, a sportot, tudományt, vallást és szinte minden mást is. Méghozzá nemcsak leíró, értelmező és magyarázó tartalmakkal, hanem erős normatív és koordinatív erővel: megmondja az embereknek, vállalatoknak, szervezeteknek, hogy hogyan KELL döntéseket hozniuk, sőt azt is, hogy másoknak hogyan kell döntéseket hozniuk, amitől a különböző társadalmi szereplők cselekvéseinek összehangolása is megoldhatóvá válik. Ezek a normatív tartalmak nemcsak valami elvont eszmeiségben jelennek meg, hanem kimondott szabályokban, normákban, jogban, iskolai tananyagokban is: ha nem vagy kellően racionális és haszonelvű, akkor nem e világra való, hülye vagy (na jó, romantikus, ábrándozó széplélek vagy), sőt, még bajod is származhat belőle. És ez gyakorta így is történik.

Ez indokolja leginkább a vallásként való értelmezést.

Jegyzetek

1 The main struggle in the 21st century will be about irrelevance: Harari, Daily News, Tel Aviv, 2018. 09. 14., hurriyetdailynews.com/

2 Lásd: Eco: Pape Satan, különösen annak Vallás és bölcselet között című (289–360. old.) fejezetében összegyűjtött szösszeneteit.

3 Kurt Gödel 1931-ben publikált, igen bonyolultan formulázott és számos „ha, akkor” előfeltételt megkövetelve kimondott, de azóta ezerszer bizonyított tétele azt mondta ki, hogy minden – bonyolultabb, pl. metrikus relációs viszonyokat is magában foglaló – eléggé teljesnek és összefüggőnek feltételezett matematikai rendszerben muszáj lennie legalább egy olyan állításnak, amely bár szabatosan és tisztán kimondható az adott rendszer fogalmaival, kategóriáival – de a rendszeren belüli állításokból nem vezethető le annak sem igaz és helyes volta, sem ennek cáfolata, tagadása. Ha úgy tetszik, minden masszív matematikai rendszerben van olyan alapvető állítás, amely igazságában legfeljebb hinni lehet, amely állítás helyessége az axiómarendszeren belül nem igazolható.

4 Nem szeretném misztifikálni a természettudósok „be nem avatkozását” a folyamatokba, számos tudományterületen és számos kísérlet és mérés megtervezésekor csupán annak a törekvésnek lehet érvényt szerezni, hogy a megfigyelés és mérés minél kevésbé avatkozzon be a megfigyelni, mérni kívánt folyamatba.

5 A könyv az emberiség mintegy 70 ezer éves történelmét igyekszik négyszáz oldalon felvázolni – ami, hát lássuk be, nonszensz, de mégis…. Harari: Sapiens, 2015 – illetve, gyanúm szerint némiképp belátva, hogy ez nonszensz, lényegében a Sapiens kiegészítéseként is olvasható/olvasandó (Harari, 2017).

6 Harari afféle „pop science” tudományosbestseller-szerző, aki számos díjat nyert könyvei olvasottsága és tudományos ismeretterjesztése alapján. Ugyanakkor nem „igazán komoly” tudományos szerző. Az itt ismertetett gondolatainak „háttereiről”, ha úgy tetszik, az „igazán komoly tudományos szerzőkről” a dolgozat későbbi részeiben részletesen lesz még szó.

7 Később lesz még róla szó, hogy ez a gondolat számos más gondolkodó mellett főképp Fichte és Hegel munkásságáig nyúlik vissza; Husserl fenomenológiájában nyer filozófiai kifejtést; a szociológiában Berger-Luckman tudásszociológiájában köszön vissza.

Irodalomjegyzék

Az irodalomjegyzék internetes hivatkozásait élesítettük és az URL-eket rövidítettük. Utolsó ellenőrzés ideje: 2023. 02. 22.

Abolafia, M. Y. (2001): Making Markets – Opportunism and Restraint on Wall Street. Harvard Univ. Press

Acemoglu, D. – Autor, D. (2011): Skills, Tasks and Technologies: Implications for Employment and Earnings. In: Handbook of Labour Economics. Volume 4., 12. fejezet, MIT Press. economics.mit.edu/. (Letöltve: 2020. 06. 04.)

Acemoglu, D. – Robinson, J. A. (2013): Miért buknak el nemzetek – a hatalom, a jólét és a szegénység eredete. HVG Könyvek Kiadó, Budapest.

Adams, R. (2008): Empowerment, participation and social work. Palgrave Macmillan, New York.

Adorno, T. W. – Frenkel-Brunswik, E. – Levinson, D. J. – Sanford, R. N. (1950): The Authoritarian personality. Harper, New York.

Against Education. Bloomberg, bloomberg.com/. (Letöltve: 2018. 08. 15.)

Aghion, Ph. – Bolton, P. (1997): A Theory of Trickle-Down Growth and Development; The Review of Economic Studies, 64(2): 151–172.

Akerlof, G. A. – Shiller, R. J. (2016): Balekhalászat – A manipuláció és az átverés közgazdaságtana. HVG Könyvek Kiadó, Budapest.

Allen, A. (2011): Michael Young’s the rise of the meritocracy: A philosophical critique. British Journal of Educational Studies, 59(4): 367–382.

Almond, G. A. – Coleman, J. S. (eds) (1960): The Politics of the Developing Areas. Princeton University Press, New Jersey, NJ.

Alvaredo, F. – Chancel, L. – Piketty, Th. – Saez, E. – Zucman, G. (2018): World Inequality Report 2018. wir2018.wid.world/ – PDF. (Letöltve: 2020. 08. 13.)

Angelusz R. (szerk.) (1997): A társadalmi rétegződés komponensei. Válogatott tanulmányok. Új Mandátum, Budapest.

Arendt, H. (1992): A totalitarizmus gyökerei. Európa, Budapest.

Arendt, H. (1995): Múlt és jövő között. Osiris, Budapest.

Ariely, D. (2011): Kiszámíthatóan irracionális – A racionálisnak vélt döntéseinket alakító rejtett erőkről. GABO Kiadó, Budapest.

Ariely, D. (2012): Americans Want to Live in a Much More Equal Country (They Just Don’t Realize It), The Atlantic, 2012. augusztus 2. theatlantic.com/. (Letöltve: 2017. 05. 23.)

Ariely, D. – Kreisler, J. (2018): A (túl)költekezés pszichológiája – Miért költünk többet, mint kellene? HVG Könyvek Kiadó, Budapest.

Arrow, K. J. (1962): The Economic Implications of Learning by Doing, The Review of Economic Studies, 29(3): 155–173.

Atkinson, A. B. (2015): In Equality – What can be done? Harvard University Press, Cambridge, MA. (A magyar kiadás: Egyenlőtlenség – Mit tehetünk ellene? 2017, Kossuth Kiadó, Budapest.) acarindex.com/ – PDF. (Letöltve: 2020. 08. 02.)

Banerjee, A. V. – Duflo, E. (2016): A szegények gazdálkodása – A szegénység elleni küzdelem teljes újragondolása. Balassi Kiadó, Budapest.

Banerjee, A. V. – Duflo, E. (2021): Jó közgazdaságtan nehéz időkre: Meggyőzőbb válaszok legégetőbb kérdéseinkre. HVG Könyvek Kiadó, Budapest.

Barneys, E. L. (1928): Manipulating public opinion: the why and the how? American Journal of Psychology, 33(6): 958–971. truty.org/ – PDF. (Letöltve: 2017. 04. 18.)

Bastiat, F. (2011): A törvény – Ami látható s ami nem látható. Ad Librum, Budapest.

Bell, D. (1981): Models and reality in economic discourse. In: Bell, D. – Kristol, I. (eds.): The Crisis in Economic Theory. Basic Books, New York. nationalaffairs.com/ – PDF. (Letöltve: 2019. 02. 10.)

Bell, D. – Kristol, I. (eds.) (1981): The Crisis in Economic Theory. Basic Books, New York.

Belluz, J. (2016): This renowned mathematician is bent on proving academic journals can cost nothing. Vox, 2016. március 4. vox.com/. (Letöltve: 2018. 10. 27.)

Bendix, R. – Lipset, S. M. (eds.) (1953): Class, Status and Power. A Reader in Social Stratification. The Free Press, Glencoe, IL.

Bentham, J. (1977): Bevezetés az erkölcsök és a törvényhozás alapelveibe. In: Márkus Gy. – Fehér F. – Ludassy M. (szerk.): Brit moralisták a XVIII. században. Gondolat, Budapest, 680.

Berend T. I. (2010): Két válság között: Európa átalakulása 1973–2010. Magyar Tudomány, 2010. október 6. matud.iif.hu/. (Letöltve: 2020. 03. 02.)

Berger, P. L. – Luckmann, Th. (1998): A valóság társadalmi felépítése. Tudásszociológiai értekezés. Jószöveg, Budapest.

Berlin, I. (1969): Four Essays on Liberty. Oxford University Press, New York, NY.

Berlin, I. (1990): A szabadság két fogalma. In: Berlin, I.: Négy esszé a szabadságról. Európa Könyvkiadó, Budapest.

Berman, Y. – Ben-Jacob, E. – Shapira, Y. (2016): The Dynamics of Wealth Inequality and the Effect of Income Distribution. PLoS One, 11(4).

Bernanke, B. (2010): On the Implications of the Financial Crisis for Economics. Conference Co-sponsored by the Center for Economic Policy Studies and the Bendheim Center for Finance, Princeton University, New Jersey.

Bernoulli, D. (1954): Specimen theoriae novae de mensura sortis, 1738. Közli: Econometrica, 1954, Vol. 22. 23–36. old.

Bershidsky, L. (2017): Why Strongmen Won’t Win Their Wars. Bloomberg, 2017. október 19. bloomberg.com/. (Letöltve: 2020. 03. 10.)

Bibó I. (1942): Elit és szociális érzék. In: Bibó István: Válogatott tanulmányok I.–IV. Magvető Könyvkiadó, Budapest. mek.oszk.hu/. (Letöltve: 2020. 03. 08.)

Bibó I. (2011): A kelet-európai kisállamok nyomorúsága. Argumentum Kiadó, Budapest. mek.oszk.hu/. (Letöltve: 2020. 03. 08.)

Block, F. (2008): Polanyi’s Double Movement and the Reconstruction of Critical Theory, 2008, Revue Interventions Économiques – Papers in Political Economy, journals.openedition.org/. (Letöltve: 2016. 01. 06.)

Block, F. – Somers, M. S. (2014): The Power of Market Fundamentalism: Karl Polanyi’s Critique. Harvard University Press, Cambridge, MA.

Blum, P. (2013): Just Babies: The Origins of Good and Evil. Crown Publishers, New York, NY.

Bohle, D. – Greskovits, B. (2012): Capitalist Diversity on Europe’s Periphery. Cornell University Press, Ithaca.

Bolcsó, D. (2018): Súlyos válságát éli a pszichológia tudománya. index, 2018. július 3. index.hu/. (Letöltve: 2018. 07. 05.)

Boldogkői, Zs (2018): Válságban a modern orvoslás. HVG, 2018. június 19. hvg.hu/. (Letöltve: 2018. 07. 05.)

Bookstaber, R. (2017): The End of Theory – Financial Crises, the Failure of Economics, and the Sweep of Human Interaction. Princeton University Press, New Jersey, NJ.

Bourdieu, P. (1977): Méditations pascaliennesm. Seuil, Paris.

Bourdieu, P. (1978a): A társadalmi egyenlőtlenségek újratermelődése. Gondolat, Budapest.

Bourdieu, P. (1978b): Az értelmiségi hagyomány és a társadalmi rend megőrzése. In: Bourdieu, Pierre: A társadalmi egyenlőtlenségek újratermelődése. Gondolat, Budapest, 7–70. old.

Bourdieu, P. (1980): La distinction. Gallimard, Paris.

Bourdieu, P. (1987): A politikai mező. Valóság, 1987/1; 110–120. old.

Bourdieu, P. (1990): The logic of practice. Polity Press, Cambridge.

Bourdieu, P. (2000): A mezők logikája. In: Felkai G. – Némedi, D. – Somlai, P. (szerk.): Olvasókönyv a szociológia történetéhez I – II. Új Mandátum, Budapest, 418–430. old.

Bourdieu, P. (2002): A gyakorlati észjárás: a társadalmi cselekvés elméletéről. Napvilág Kiadó, Budapest.

Bourdieu, P. (2008a): A vallási mező kialakulása és struktúrája. In: Ferge Zs. – Léderer P. (szerk.): A társadalmi egyenlőtlenségek újratermelődése (tanulmányok). General Press, Budapest.

Bourdieu, P. (2008b: Különbségek és megkülönböztetések. In: Ferge Zs. – Léderer P. (szerk.): A társadalmi egyenlőtlenségek újratermelődése (tanulmányok). General Press, Budapest.

Bourdieu, P. (2009a): A gyakorlat elméletének vázlata. Három Kabil etnológiai tanulmány. Napvilág Kiadó, Budapest.

Bourdieu, P. (2009b): A tudományos mező. Replika, 20(67): 11–36. old.

Bourdieu, P. (2013): A művészet szabályai. Az irodalmi mező genezise és struktúrája. Budapesti Kommunikációs és Üzleti Főiskola, Budapest.

Bowles, S. (2016): The Moral Economy – Why Good Incentives Are No Substitute for Good Citizens. Yale University Press, New Haven, CT.

Brembs, B. – Button, K. – Munafò, M. (2013): Deep impact: unintended consequences of journal rank. Frontiers in human Neuroscience, 7: 291. DOI: 10.3389/fnhum.2013.00291. (Letöltve: 2018. 08. 12.)

Brooks, D. (2001): Bobos in Paradise: The New Upper Class and How They Got There. Simon&Schuster, New York, NY.

Brown, P. (1995): Naming and framing: the social construction of diagnosis and illness. Journal of Health and Social Behaviour, Spec No: 34–52. old.

Bujalos I. (2007): Az angol utilitarianizmus a XIX. században. Magyar Tudomány, 168(5): 636–641. old.

Burke, E. (1990): Töprengések a francia forradalomról. Atlantisz, Budapest.

Calvin, J. (1960a): Commentary on exodus, 11, 2. In: McNeil T. (szerk.): Calvin: Institutes of the Christian Religion. Westminster Press, Philadelphia, NY.

Calvin, J. (1960b): Commentary on Genesis, 39, 1. In: McNeil T. (szerk.): Calvin: Institutes of the Christian Religion. Westminster Press, Philadelphia, NY.

Camerer, C. F. és mtsai. (2018): Evaluating the replicability of social science experiments in Nature and Science between 2010 and 2015. Nature Human Behaviour, 2018(2): 637–644. old. nature.com/. (Letöltve: 2019. 06. 21.)

Castel, R. (1998): A társadalmi kérdés alakváltozásai – A bérmunka krónikája. (A Szociálpolitikai Értesítő Könyvtára.) Max Weber Alapítvány – Wesley Zsuzsanna Alapítvány – Kávé Kiadó, h. n.

Chatty, R. – Friedman, J. N. – Saez, E. – Turner, N. – Yagan, D. (2017): Mobility Report Cards: The Role of Colleges in Intergenerational Mobility. National Bureau of Economic Research (NBER), Working paper 23618. equality-of-opportunity.org/ – PDF. (Letöltve: 2021. 08. 19.)

Chayanov, A. I. (1966): The theory of peasant economy. The American Economic Association, Homewood, IL. growthecon.com/ – PDF. (Letöltve: 2018. 06. 30.)

Chomsky, N. (2018): Rekviem az amerikai álomért – A vagyon és a hatalom koncentrációjának tíz alapelve. Napvilág Kiadó, Budapest.

Christiansen, T. – Neuhold, C. (szerk.) (2012): International Handbook on Informal Governance. Edward Elgar, Cheltenham, UK.

Cialdini, R. B. (2009): Hatás – A befolyásolás pszichológiája. HVG Kiadó, Budapest.

Cialdini, R. B. (2017): Előhatás – A meggyőzés forradalma. HVG Kiadó, Budapest.

Coase, R. (1937): The Nature of the Firm. Economica, 4 (16): 386–405. old.

Cohen, G. A. (2004): Equality of What? on Welfare, Goods, and Capabilities; In: Nussbaum, M. C. – Sen, A. (szerk): The Quality of life. Oxford University Press, Oxford.

Coleman, J. S. (1988): Social Capital in the Creation of Human Capital. American Journal of Sociology, Vol. 94., 95–120. old.

Colford, Ch. (2018): Global Income Inequality by the Numbers; The Ebenezer Scrooge Economy: The Dickensian Divide Between Concentrated Wealth and Intensifying Poverty. World Bank Blogs, blogs.worldbank.org/. (Letöltve: 2020. 11. 21.)

Collins, J. (2015): Please, not an another bias! An evolutionary take on behavioural economics. jasoncollins, jasoncollins.org/. (Letöltve: 2017. 07. 29.)

Comte, A. (1896): The Positive Philosophy. G. Bell & Sons, London.

Conrad, P. – Barker K. K. (2010): The social construction of illness: key insights and policy implications. Journal of Health and Social Behaviour, 2010(51): 67–79. old.

Crosby, A. W. (1996): The Measure of reality: Quantification and Western Society, 1250–1600. Cambridge University Press, Cambridge, UK.

Crouch, C. (2009): Privatised Keynesianism: An Unacknowledged Policy Regime. The British Journal of Politics and International Relations, 2009(11): 382–399. old. mpi-fg-koeln.de/ – PDF. (Letöltve: 2017. 10. 11.)

Crozier, M. (1981): A bürokrácia jelensége – Esszé a modern francia szervezeti rendszerek bürokratikus tendenciáiról, valamint a társadalmi és kulturális rendszerrel való kapcsolataikról. Közgazdasági és Jogi Kiadó, Budapest.

Dahrendorf, R. (2004): Egy új rend nyomában – Előadások a szabadság politikájáról a XXI. században. Napvilág Kiadó, Budapest.

Darwin, Ch. (2004): A fajok eredete – természetes kiválasztás útján. Neumann Kht., Budapest. mek.oszk.hu/. (Letöltve: 2016. 03. 02.)

Davis, K. – Moore, W. E. (1945): Some Principles of Stratification, American Sociological Review, 10(2): 242–249. old.

Davis, K. – Moore, W. E. (1997): A rétegződés néhány elve. In: Angelusz R. (szerk.): A társadalmi rétegződés komponensei. Válogatott tanulmányok. Új Mandátum, Budapest.

Deane, H. A. (1963): The political and social ideas of St. Augustine. Columbia University Press, New York, NY.

Deaton, A. (2017): A nagy szökés – Egészség, gazdagság, és az egyenlőtlenségek eredete. Corvina, Budapest.

DeNavas-Walt, C. – Proctor, B. – Smith, C. (2013): 2013 U.S. Census Report. In: DeNavas-Walt, C. – Proctor B. – Smith C.: Income, Poverty and Health Insurance Coverage in the United States: 2012. (Table A-2). Census Bureau, Current Population Reports, Washington, DC.

Derrida, J. (1990): Force of Law. The ‘Mystical Foundations of Authority’, Cardozo Law Review, 1990(11): 919–1045. old.

Descartes, R. (1619): Regulae ad derectionem ingenii. (Magyarul: Szabályok az értelem vezetésére. In: Válogatott filozófiai művek. Ford.: Szemere Samu. 1980, Akadémiai Kiadó, Budapest.)

Descartes, R. (1977): Értekezés az értelem helyes használatának és a tudományos igazságok kutatásának módszeréről. In: Descartes, R.: Értekezés a módszerről. Kriterion, Bukarest. (Eredeti mű: Descartes, R. (1632 – 33): Discours de la Méthode, Dioprique, Météores, Geometrie.) mek.niif.hu/. (Letöltve: 2016. 10. 20.)

Dessalles, J.-L. (2007): Why We Talk: The Evolutionary Origins of Language. Oxford University Press, Oxford, UK.

Dodd, N. (2014): The Social Life of Money. Princeton University Press, New Jersey, NJ.

Doeringer, P. B. – Piore, M. J. (1985): Internal Labor Markets and Manpower Analysis. Routledge, Abingdon.

Durkheim, É. (2000): Az öngyilkosság. Szociológiai tanulmány. Osiris, Budapest.

Eco, U. (2018): Pape Satan – Hírek egy folyékony társadalomról. Európa Könyvkiadó, Budapest.

Élias, N. (1987): A civilizáció folyamata. Gondolat, Budapest.

Else, H. (2018): Radical open-access plan could spell end to journal subscriptions (eleven research funders in Europe announce ‘Plan S’ to make all scientific works free to read as soon as they are published). Nature, 561(7721), 2018. szeptember 4. nature.com/. (Letöltve: 2019. 07. 18.)

Elster, J. (1995): A társadalom fogaskerekei. Osiris – Századvég, Budapest.

Elster, J. (2015): Explaining Social Behaviour – More Nuts and bolts for social sciences. Cambridge University Press, Cambridge, UK

Engels, F. (2018): A munkásosztály helyzete Angliában – Személyes megfigyelések és hiteles forrásmunkák alapján (1845). Marx–Engels összes művei (MEM, 02. kötet) alapján: eszmelet.hu/ – PDF. (Letöltve: 2019. 01. 11.)

Esping-Andersen, G. (1990a): The three worlds of welfare capitalism. Princeton University Press, New Jersey, NJ.

Esping-Andersen, G. (1990b): The three political economies of the welfare state. International Journal of Sociology, 20(3): 92–123. old.

Esping-Andersen, G. (2002): Why We Need a New Welfare State. Oxford University Press, Oxford, UK.

Evonomics Blog (2016): The rules of the game can be changed to reverse inequality. evonomics, 2016. szeptember 9. evonomics.com/. (Letöltve: 2018. 05. 30.)

Fél E. – Hofer T. (1997): Arányok és mértékek a paraszti gazdálkodásban. 1997, Balassi Kiadó, Budapest. mek.oszk.hu/. (Letöltve: 2018. 02. 02.)

Fél, E. – Hofer, T. (1969): Proper Peasants – Traditional Life in a Hungarian Village; 1969. Aldine Publishing Company, Chicago, IL.

Fél E. – Hofer T. (2010): „Mi korrekt parasztok” – hagyományos élet Átándon. Korall, Budapest.

Fendler, L. – Muzaffar, I. (2008): The history of the bell curve: Sorting and the idea of normal. Educational Theory, 58. 63–82. old.

Ferge Zs. (1982): Társadalmi újratermelés és társadalompolitika. Közgazdasági és Jogi Kiadó, Budapest.

Ferge Zs. (1990): Variációk a társadalmi integráció témájára. Esély, 1990(1): 3–17. old.

Ferge Zs. (1991): Szociálpolitika és társadalom. (Válogatás Ferge Zsuzsa tanulmányaiból. Válogatta: Várnai Gy. – Twins, T.) ELTE Szociológiai Intézet Szociálpolitikai Tanszék, Budapest.

Festinger, L. (1957): A Theory of Cognitive Dissonance. Stanford University Press, Palo Alto, CA.

Filippov G. (2018): A hibrid ellenforradalom kora. 24.hu, 2018. július 31. 24.hu/. (Letöltve: 2018. 08. 02.)

Florida, R. (2019): The Rise of the Creative Class. Basic Books, New York, NY.

Forte, D. (1975): Luther Márton és Münzer Tamás – avagy a könyvelés bevezetése. Európa – Modern Könyvtár, Budapest.

Foucault, M. (1990): Felügyelet és büntetés. Latin Betűk, Budapest.

Foucault, M. (1991): Mi a felvilágosulás? In: Foucault, M.: A modernség politikai-filozófiai dilemmái, a felvilágosodáson innen és túl. MTA Szociológiai Kutató Intézete, Budapest

Foucault, M. (2004): A bolondság története a klasszikus korban. Atlantisz Kiadó, Budapest

Freud, S. (1991): Az Ősvalami és az Én. Pantheon, Budapest. (Reprint: 1991, Hatágú Síp Alapítvány, Budapest.)

Frey, C. B. – Osborne, M. (2013): The Future of Employment: How Susceptible are Jobs to Computerisation. Oxford Martin Programme on Technology and Employment, oxfordmartin.ox.uk – PDF. (Letöltve: 2017. 06. 28.)

Friedmann, G. (1966): Sept études sur l’homme et la technique: Le pourquoi et le pour quoi de notre civilisation technicienne. Gonthier, Paris.

Friedman, B. M. (2010): Jólét és erkölcsösség. Napvilág Kiadó, Budapest.

Friedman, J. (szerk.) (2011): What Caused the Financial Crisis. University of Pennsylvania Press, Philadelphia, PA.

Friedman, M. (1966 [1953]): Essays in Positive Economics. University of Chicago Press, Chicago, IL.

Friedman, M. (1970a): The Counter-revolution in Monetary Theory. Institute of Economic Affairs, London.

Friedman, M. (1970b): The Social Responsibility of Business Is to Increase Its Profits. The New York Times Magazine, szeptember 13.

Fromm, E. (2008): A szeretet művészete. Háttér Kiadó, Budapest.

Fukuyama, F. (2007): Bizalom – A társadalmi erények és a jólét megteremtése. Európa Könyvkiadó, Budapest.

Fukuyama, F. (2018a): Identity: The Demand for Dignity and the Politics of Resentment. Farrar, Straus and Giroux, N. Y.

Fukuyama, F. (2018b): Against Identity Politics – The New Tribalism and the Crisis of Democracy. Foreign Affairs, 2018. szeptember/október. foreignaffairs.com/. (Letöltve: 2018. 11. 15.)

Fuller, S. (2005): Az entellektüel. Napvilág Kiadó, Budapest.

Fung, K. (2014): When To Hold Out For A Lower Airfare. Five Thirty Eight, 2014. augusztus 20. fivethirtyeight.com/. (Letöltve: 2018. 07. 10.)

Fussel, P. (1983): Class. Summit books, New York, NY.

Fussel, P. (1987): Osztálylétrán Amerikában. Európa Kiadó, Modern Könyvtár 561.

Gallo, C. (2016): Storytelling – a történetmesélés ereje. HVG Könyvek, Budapest.

Gans, H. J. (1992): Mire szolgálnak az érdemtelen szegények? – avagy a legalsó osztály szerepe Amerikában. Esély, 1992(3): 3–17. old.

Gecse G. (1980): Vallástörténet. Kossuth Kiadó, Budapest.

Geertz, C. (1983): Local knowledge: further essays in interpretive anthropology. Basic Books, New York, NY. iwp.uni-linz.at/. (Letöltve: 2016. 12. 17.)

Geertz, C. (1988): Works and Lives: The Anthropologist as an Author. Stanford University Press, Stanford, Palo Alto, CA.

George, H. (1912): Kormányzóságom története. Utópia Henry George gazdasági rendszere alapján. Modern könyvtár, Athenaeum, Budapest.

George, H. (1914): Haladás és szegénység. A termelési válságok és a növekvő vagyonnal együtt növő szegénység okának kutatása. Ezek gyógyszere. Athenaeum, Budapest.

Giddens, A. (1984): The Constitution of Society. Outline of the Theory of Structuration. Polity Press, Cambridge, UK.

Giddens, A. (1990): The Consequences of Modernity. Polity Press, Cambridge, UK.

Giddens, A. (1991): Modernity and Self-Identity. Self and Society in the Late Modern Age. Polity Press, Cambridge, UK.

Giddens, A. (2003): Szociológia. Osiris, Budapest.

Gigerenzer, G. (2008): Rationality for Mortals: How People Cope with Uncertainty. Oxford University Press, New York, NY.

Ginzburg, C. (2011): A sajt és a kukacok – Egy XVI. századi molnár világképe. Európa Könyvkiadó, Budapest.

Gossen, H. H. (1854): Die Entwicklung der Gesetze des menschlichen Verkehrs, und der daraus fließenden Regeln für menschliches Handeln. Vieweg, Braunschweig.

Graeber, D. (2011): Debt: The First 5000 Years. Melville House, Hoboken, New Jersey, NJ.

Granovetter, M. (1982): The Strength of Weak Ties – A Network Theory Revisited. In: Marsden, P. – Lin N. (szerk): Social Structure and Network Analysis. Sage Publications, Beverly Hills, 105–130. old.

Granovetter, M. (1985): Economic Action and Social Structure: The Problem of Embeddedness. American Journal of Sociology, 91(3): 481–510. old.

Granovetter, M. (1991): A gyenge kötések ereje. In: Angelusz R. – Tardos R. (szerk.): Társadalmak rejtett hálózata. Magyar Közvéleménykutató Intézet, Budapest, 371–400. old.

Grassegger, H. – Krogerus, M. (2017): The Data That Turned the World Upside Down. motherboard, 2017. január 28. motherboard.vice.com/. (Letöltve: 2019. 07. 01.)

Grotius, H. (1973): A háború és béke jogáról. Kriterion, Bukarest.

Habermas, J. (1971): A társadalmi nyilvánosság szerkezetváltozása – Vizsgálódások a polgári társadalom egy kategóriájával kapcsolatban. (Társadalomtudományi Könyvtár), Gondolat, Budapest.

Habermas, J. (1992): Individuation through Socialization. On George Herbert Mead‘s Theory of Subjectivity, in Postmetaphysical Thinking: Philosophical Essays. MIT Press, Cambridge, MA.

Habermas, J. (1999): A társadalmi nyilvánosság szerkezetváltozása. Osiris, Budapest.

Habermas, J. (2001a): A kommunikatív etika. Új Mandátum, Budapest.

Habermas, J. (2001b): Morális tudat és kommunikatív cselekvés. In: Felkai G. (szerk.): A kommunikatív etika. Új Mandátum, Budapest.

Habermas, J. (2011): A kommunikatív cselekvés elmélete. Gondolat, Budapest.

Halpern, D. (2015): Inside the Nudge Unit – How small changes can make a big difference. WH Allen, London, UK.

Haraszti M. (1989): Darabbér – Egy munkás a munkásállamban. Téka, Budapest. Részletek olvashatók: epa.oszk.hu/. (Letöltve: 2020. 07. 11.)

Harford, T. (2014): Az oknyomozó közgazdász – Hogyan virágoztathatjuk fel vagy tehetjük tönkre egy ország gazdaságát. HVG Könyvek, Budapest.

Harari, Y. N. (2017): Homo Deus – A holnap rövid története. Animus, Budapest.

Harari, Y. N. (2015): Sapiens – Az emberiség rövid története. Animus, Budapest.

Harsanyi, J. C. (1988): Models of Strategic Rationality, Theory and Decision Library, Series C: Game Theory, Mathematical Programming and Operations Research. Kluwer Academic Publishers, Dordrecht – Boston – London.

Harsanyi, J. C. – Selten, R. (1988): A General Theory of Equilibrium Selection in Games. MIT-Press, Cambridge, MA.

Hawks, J. (2016): Peer Review Under the Microscope. johnhawks webblog, 2016. január 4. johnhawks.net/. (Letöltve: 2019. 08. 03.)

Hayek, A. (1968): The constitution of liberty. University of Chicago Press, Chicago, IL.

Hayek, F. (1946): True and false – on individualism. Hodges, Figgis & Co., Ltd., Dublin, and B. H. Blackwell, Ltd., Oxford, UK. fee.org/. (Letöltve: 2020. 07. 28.)

Hegel, G. W. F. (1979): A szellem fenomenológiája. Akadémiai Kiadó, Budapest.

Hertog, J. den (é. n.): Review of Economic theories of Regulation. Tjalling C. Koopmans Research Institute, Discussion Paper Series nr: 10 – 18. uu.nl/. (Letöltve: 2020. 07. 06.)

Héthy L. – Makó Cs. (1971): Munkásmagatartások és a gazdasági szervezet. Akadémiai Kiadó, Budapest.

Hicks, J. R. (1981): „Is-Lm”: An Explanation. Journal of Post Keynesian Economics, 1981(3): 139–154. old.

Hilgers, M. – Mangez, E. (2015): Bourdieu’s theory of social fields: concepts and applications. Routledge, New York, NY. researchgate.net/ – PDF. (Letöltve: 2019. 02. 02.)

Hirschman, A. O. (1991): The Rhetoric of Reaction: Perversity, Futility, Jeopardy. The Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge, MA.

Hirschman, A. O. (1998): Az érdekek és a szenvedélyek – Politikai érvek a kapitalizmus mellett annak győzelme előtt. Jószöveg Műhely, Budapest.

Hobbes, Th. (1970): Leviathan. Magyar Helikon, Budapest.

Hobbes, Th. (1999): Leviatán, vagy az egyházi és világi állam formája és hatalma. I – II. Kossuth Kiadó, Budapest.

Honneth, A. (1996): The Struggle for Recognition: The Moral Grammar of Social Conflicts. MIT Press Cambridge, MA.

Honneth, A. (2008): Reification: A New Look at an Old Idea. Oxford University Press, New York, NY.

Hume, D. (1964): Philosophical Works. (Szerk: Green, Th. H. – Grose, Th. H.) Scientia Verlag Aalen, Darmstadt (reprint of 1882, London).

Hume, D. (1976): Értekezés az emberi természetről. Gondolat, Budapest.

Hume, D. (1994a): Az eredeti szerződésről. In: David Hume összes esszéi I – II. Atlantisz Kiadó, Budapest, II.: 225–246. old.

Hume, D. (1994b): Essay VI. of the Independency of Parliament, 1777. In: Haakonsen K. (szerk): Hume, David: Political essays. Cambridge University Press, Cambridge, UK.

Iser, M. (2013): Recognition. In: Edward N. Zalta (szerk.): The Stanford Encyclopedia of Philosophy. Stanford University, Stanford. plato.stanford.edu/. (Letöltve: 2017. 06. 28.)

Jacobs, M. – Mazzucato, M. (szerk.) (2016): Rethinking Capitalism – Economics and Politics for Sustainable and Inclusive Growths. Wilex-Blackwell in cooperation with The political Quarterly, New Jersey, NJ.

Jahoda, M. – Lazarsfeld, P. F. – Zeisel H. (1999): Marienthal, Új Mandátum Könyvkiadó, Bp.

Jakobson, R. (1972): Nyelvészet és poétika. In: Fónagy I. – Szépe Gy. (szerk): Hang, jel, vers. Gondolat Kiadó, Budapest, 229–244. old.

Janeway, W. (2015): How to Recognize New Economic Thinking. New Economic Thinking, 2015. április 14. ineteconomics.org/. (Letöltve: 2018. 05. 30.)

Jarrow, R. A. (1999): In Honor of the Nobel Laureates Robert C. Merton and Myron S. Scholes: A Partial Differential Equation That Changed the World. Journal of Economic Perspectives, 13 (4): 229–248. DOI: 10.1257/jep.13.4.229

Jevons, W. S. (1875): Influence of the Sun-Spot Period on the Price of Corn. A British Association for the Advancement of Science 1875. évi ülésén elhangzott beszéd.

Jevons, W. S. (1879): Commercial crises and sun-spots, Nature, 1878(19): 33–37. old.

Kahneman, D. (2013): Gyors és lassú gondolkodás. HVG Kiadó, Budapest.

Kahneman, D. – Deaton, A. (2010): High income improves evaluation of life but not emotional well-being. Proceedings of the National Academy of Sciences (PNAS), 2010. augusztus 4. pnas.org/ – PDF. (Letöltve: 2021. 12. 10.)

Kahneman, D. – Sibony, O. – Sunstein, C. R. (2021): Noise: A Flaw in Human Judgment. Little, Brown Spark Co., New York, NY.

Kahneman, D. – Tversky, A. (1971): Belief in the strong law of small numbers. Psychological Bulletin, 76(2): 105–110. old. stats.org.uk/ – PDF. (Letöltve: 2017. 12. 10.)

Kahneman, D. – Tversky, A. (1972): Subjective Probability: A Judgment of Representativeness. In: Staël Von Holstein CA. S. (szerk.) (1972): The Concept of Probability in Psychological Experiments. Theory and Decision Library (An International Series in the Philosophy and Methodology of the Social and Behavioral Sciences). Vol 8. Springer, Dordrecht. Kant I. (1980): Válasz a kérdésre: mi a felvilágosodás? In: A vallás a puszta ész határain belül és más írások. Gondolat Kiadó, Budapest. mek.niif.hu/. (Letöltés: 2021. 12. 12.)

Kardos L. (szerk.) (1970): Behaviorizmus. Gondolat, Budapest.

Keats, J. (2010): John Keats testvéreihez, George-hoz és Tomhoz írott levele 1817. december 21-én. In: John Keats levelei. L’Harmattan, Budapest, 47. old.

Keen, S. (2011a): Debunking Economics – Revised, Expanded and Integrated Edition: The Naked Emperor Dethroned? Zed Books Ltd., London.

Keen, S. (2011b): Debunking Macroeconomics, Steve Keen’s Debtwatch: Analysing the Collapse of the Global Debt Bubble. Debtdeflation, 2011. december 10. debtdeflation.com/. (Letöltve: 2017. 10. 28.)

Keen, S. (2011c): Debunking Macroeconomics. Economic Analysis & Policy, 41(3): 147–167. old.

Keen, S. (2014): Endogenous money and effective demand. Review of Keynesian Economics, 2(3): 271–291. old. elgaronline.com/. (Letöltve: 2017. 10. 28.)

Keen, S. (2017): 33 Theses for an Economics Reformation, Rethinking Economics & The New Weather Institute and London School of Economics, 2017. december 12. newweather.org/ – PDF. (Letöltve: 2021. 12. 12.)

Kennedy, R. F. (1968): Robert F. Kennedy Speeches Remarks at the University of Kansas. JFK Library, 1968. március 18. jfklibrary.org/. (Letöltve: 2019. 08. 18.)

Keynes, J. M. (1965): A foglalkoztatás, a kamat és a pénz általános elmélete. Közgazdasági és Jogi Kiadó, Budapest.

Kis J. (szerk.) (1977): A gazdaság szubsztantív intézményi analízise. (A tanulmányokat fordították: Csongor A., Hegedűs J., Kovácsy T., Ladányi J., Lengyel G., Pártos Gy.) Készült a Marx Károly Közgazdasági Egyetem Házi Sokszorosító Üzemében, 313 példányban, Munkaszám: 1977 – 9058.

Kolosi T. (1987): Tagolt társadalom. Budapest, Gondolat.

Krémer B. (2013): Hogyan fosztotta ki a maffiaállam a társadalmat? In: Magyar B. – Vásárhelyi J. (szerk.) (2013): Magyar polip 2: A posztkommunista maffiaállam. Noran Libro, Budapest.

Krémer B. (2016a): Csőlátásaink, beszorultságaink, manipuláltságaink – avagy: segítettek, segítés és társadalompolitika új megvilágításban. Esély, 27(1): 77–115. old. esely.org/ – PDF. (Letöltve: 2018. 06. 01.)

Krémer, B. (2016b): The Social Policy of the Mafia State and Its Impact on Social Structure. In: Magyar, B. – Vásárhelyi, J. (szerk.)(2016): Twenty-Five Sides of a Post-Communist Mafia State. CEU Press – Noran Libro, Budapest.

Krémer, B. (2018a): Tényleg ennyire hülyék lennénk? – Gondolatok a behavioral economics-ról Richard Thaler 2017-es közgazdasági Nobel-díja kapcsán, Munkaügyi Szemle, 61(1): 9–21. old. munkaugyiszemle.hu/. (Letöltve: 2018. 03. 02.)

Krémer, B. (2018b): Kísérlet csőlátásunk oldására. További gondolatok a behavioral economics-ról, Munkaügyi Szemle, 61(2): 5–18. old. munkaugyiszemle.hu/. (Letöltve: 2018. 04. 15.)

Krugman, P. (2012): Elég legyen a válságból! Most! Akadémiai Kiadó, Budapest.

Kuhn, T. S. (2000): A tudományos forradalmak szerkezete. Osiris Könyvtár – Madárfejűek Társasága, Budapest. lazarus.elte.hu/. (Letöltve: 2020. 08. 01.)

Kuznets, S. (1971): Economic Growth of Nations: Total Output and Production Structure. Belknap Press, Cambridge, MA.

Kuznets, S. (1973): Modern Economic Growths: Findings and Reflections. The American Economic Review, 63(3): 247. old.

Lasch, Ch. (1996): Az önimádat társadalma. Európa Kiadó, Budapest.

Lash, S. (1999): Another Modernity. A Different Rationality. Blackwell, Oxford, UK.

Lash, S. (2002): Critique of Information. Sage, London, UK.

Latour, B. (1993): We Have Never Been Modern. Harvard University Press, Cambridge, MA. monoskop.org/ – PDF. (Letöltve: 2018. 08. 08.)

Lazer, D. – Kennedy, R. – Gary King, G. – Vespignani, A. (2014): The Parable of Google Flu: Traps in Big Data Analysis. Science, 14 March, 343(6176): 1203–1205. old. harvard.edu/ – PDF. (Letöltve: 2017. 06. 15.)

Le Roy Ladurie, E. (1997): Montaillou, egy okszitán falu életrajza (1294 – 1324). Osiris, Budapest.

Ledeneva, A. – Bailey, A. – Barron, Sh. – Curro, C. – Teague, E. (szerk.) (2018): The Global Encyclopedia of Informality – Understanding Social and Cultural Complexity. Volume 1., University College Press, London, UK. discovery.ucl.uk/ – PDF. (Letöltve: 2020. 08. 08.)

Lenski, G. (1984): Power and Privilege. A Theory of Social Stratification. The University of North Carolina Press, Chapel Hill and London, UK.

Lenski, G. (1997): Hatalom és privilégium: Elmélet a társadalmi rétegződésről (részletek). In: Angelusz R. (szerk.): A társadalmi rétegződés komponensei. Válogatott tanulmányok. Új Mandátum, Budapest, 302–340. old. tankonyvtar.hu/. (Letöltve: 2018. 01. 20.)

Leontief, W. (1970): Theoretical Assumptions and Nonobserved Facts. Presidential address delivered at the eighty-third meeting of The American Economic Association, Detroit, MI. warwick.ac.uk/ – PDF. (Letöltve: 2017. 06. 28.)

Leopold, L. ifj. (1912): A presztízs. Athenaeum Irodalmi és Nyomdai RT. (Szociológiai Könyvtár sorozat), Budapest. mtdaportal.extra.hu/ – PDF. (Letöltve: 2019. 07. 01.)

Lévinas, E. (1969): Infinity and Totality: An Essay on Exteriority. Duquesne University Press, Pittsburgh, PA.

Levinsky, S. – Way, L. A. (2010): Competitive Authoritarianism: Hybrid Regimes after the Cold War. (Series: Problems of International Politics.) Cambridge University Press., New York, NY.

Lewis, M. (2017): The Undoing Project – A friendship that changed our mind. W. W. Norton & Company, New York, NY.

Linhardt, R. (1981): L’Établi. Minuit, Paris.

Littler, J. (2017): Meritocracy: the great delusion that ingrains inequality, The Guardian, 2017. március 20. theguardian.com/. (Letöltve: 2018. 07. 01.)

Locke, J. (1986): Értekezés a polgári kormányzatról. Gondolat, Budapest.

Lohr, S. (2014): Google Flu Trends: The Limits of Big Data. The New York Times, BITS blog, 2014. március 28. bits.blogs.nytimes.com/. (Letöltve: 2018. 07. 01.)

Loyd, W. W. (1963): Yankee City. Yale University Press, New Haven, CT. (A sorozat tanulmányai korábban is megjelentek: The Social Life of a Modern Community, 1941, The Status System of a Modern Community, 1942; The Social Systems of American Ethnic Groups, 1945; The Social System of a Modern Factory. 1947; The Living and the Dead: A Study in the Symbolic Life of Americans, 1959.) archive.org/. (Letöltve: 2017. 07. 21.)

Lucas, R. E. Jr. (2003): Macroeconomic Priorities. American Economic Review, 93:(1): 1–14. old.

Ludassy M. (2008): Felvilágosodás-értelmezések. Áron, Budapest.

Ludassy M. (2014): Felvilágosodástól elsötétítésig. Politikafilozófiai írások. Atlantisz, Budapest.

Ludassy M. (2016): A középkorban ancilla theologiae, az újkorban a politika szolgálója. Magyar Tudomány, 117(2): 205–211. old.

Lumann, N. (1982): The Differentiation of Society. Columbia University Press, New York, NY.

Lynd, R. S. – Lynd H. M. (1957): Middletown: A Study of Modern American Culture. Harcourt Brace, Orlando, FL.

MacDonald, H. (2014): The Humanities Have Forgotten Their Humanity – When Shakespeare lost out to ‘rubrics of gender, sexuality, race, and class’ at UCLA, something vital was harmed. Wall Street Journal, 2014. jan 3. wsj.com/. (Letöltve: 2018. 07. 21.)

Machiavelli, N. (é. n.): A fejedelem – Niccolò Machiavelli Lorenzo de Medicihez. Magyar Elektronikus Könyvtár. mek.oszk.hu/. (Letöltve: 2018. 07. 12.)

MacKenzie, D. (2006): An Engine, Not a Camera – How Financial Models Shape Markets. MIT Press, Cambridge, MA. uberty.org/ – PDF. (Letöltve: 2018. 08. 01.)

Madarász A. (2014): Hogyan született a vállalkozó? (Fogalomtörténeti töredékek Schumpeter vállalkozóelméletéhez). Külgazdaság, 58(7 – 8): 3–29. old.

Madlovics B. – Magyar B. (2021): A posztkommunista rendszerek anatómiája – Egy fogalmi keret. Noran Libro, Budapest.

Magyar, B. (2016): Post-Communist Mafia State – The Case of Hungary, 2016, CEU Press

Magyar, B. – Vásárhelyi, J. (szerk.)(2016): Twenty-Five Sides of a Post-Communist Mafia State. CEU Press – Noran Libro, Budapest.

Mallaby, S. (2016): The cult of the expert – and how it collapsed. The Guardian, 2016. október 20. theguardian.com/. (Letöltve: 2018. 06. 30.)

Malthus, Th. R. (1798): An Essay on the Principle of Population. J. Johnson in St. Paul’s Church-Yard, London, UK.

Malthus, Th. R. (1836): Principles of Political Economy considered with a View to their Practical Application. (2. kiadás.) William Pickering, London, UK.

Malthus, Th. R. (1902): Tanulmány a népesedés törvényéről, Politzer Zsigmond és Fia, Budapest. (Eredeti megjelenés: 1798.)

Mandeville, B. (1969): A méhek meséje, vagy magánvétkek-közhaszon. Helikon, Budapest.

Mankiw, N. G. (2006): The Macroeconomist as Scientist and Engineer, Journal of Economic Perspectives, 20(4): 29–46. old. scholar.harvard.edu/ – PDF. (Letöltve: 2018. 07. 30)

Mankiw, N. G. (2013): Defending of One Percent. Journal of Economic Perspectives, 27(3): 21–34. old. scholar.harvard.edu/ – PDF. (Letöltve: 2018. 07. 30.)

Marcuse, H. (1982): Az egydimenziós ember. Gondolat – Társadalomtudományi Könyvtár, Budapest.

Margalit, A. (1996): The Decent Society. Harvard University Press, Cambridge, MA.

Markovits, D. (2019): The Meritocracy Trap: How America’s Foundational Myth Feeds Inequality, Dismantles the Middle Class, and Devours the Elite. Penguin Publishing Group, London, UK.

Marshall, A. (1930): Principles of Economics – An introductory volume. (1930. 8. kiadás.) MacMillan and Co., London, UK. econlib.org/. (Letöltve: 2017. 06. 30.)

Marx, K. (1967): A tőke. In: Karl Marx és Friedrich Engels Művei 23. Kossuth, Budapest.

Marx, K. – Engels, F. (1948): Kommunista kiáltvány. Szikra, Budapest.

Marx, K. – Engels, F. (1965): A politikai gazdaságtan bírálatához. In: Karl Marx és Friedrich Engels Művei 13. Kossuth, Budapest.

Maslow, A. H. (1943): A Theory of Human Motivation. Psychological Review, 50(4): 370–396. old. psychclassics.yorku.ca/. (Letöltve: 2017. 07. 01.)

Maslow, A. H. (2007): A lét pszichológiája felé. Ursus Libris, Budapest.

Matias, N. J. (2017): Bias and Noise: Daniel Kahneman on Errors in Decision-Making. matematias, natematias.medium.com/. (Letöltve: 2020. 02. 02.)

Mauss, M. (1997): Tanulmány az ajándékról. Café Babel, 23. szám (Pénz): 91. o;

Mauss, M. (2000): The Gift: The Form and Reason for Exchange in Archaic Societies. W. W. Norton & Company, New York, NY.

McLeay, M. – Radia, A. – Thomas, R. (2014): Money creation in the modern economy, Quarterly Bulletin 2014 Q1, Bank of England, 1–14. old. bankofengland.co.uk/ – PDF. (Letöltve: 2018. 07. 04.)

Mead, G. H. (1934): Mind, Self, and Society from the Standpoint of a Social Behaviorist. University of Chicago Press, Chicago, IL.

Mead, G. H. (1973): A pszichikum, az én és a társadalom. (Társadalomtudományi Könyvtár.) Gondolat, Budapest.

Medium.com (2015): A 26-year-old MIT graduate is turning heads over his theory that income inequality is actually about housing (in 1 graph). Medium, medium.com/. (Letöltve: 2018. 03. 02.)

Menger, C. (2007): Principles of Economics. Ludwig Von Mises Institute, Auburn, AL.

Merton, R. K. (1980): Társadalomelmélet és társadalmi struktúra. (Társadalomtudományi Könyvtár.) Gondolat, Budapest.

Mihályi, P. – Szelényi, I. (2016): Two Different Sources of Inequalities: Profits and Rents in Advanced Market Economies. Institute of Economics, Centre for Economic and Regional Studies, Hungarian Academy of Sciences, Discussion Papers, MT-DP – 2016/30.

Mihályi, P. – Szelényi, I. (2017): The Role of Rents in the Transition from Socialist Redistributive Economies to Market Capitalism. Comparative Sociology, 6(16): 13–38.

Milanovic, B. (2012): Global Income Inequality by the Numbers: In History and Now. Policy Research Working Paper, No. 6259. World Bank, Washington, DC. © World Bank. openknowledge.worldbank.org/. (Letöltve: 2020. 02. 02.)

Milanovic, B. (2016a): Global Inequality: A New Approach for the Age of Globalization. Harvard University Press, Cambridge, MA. piie.com/ – PDF. (Letöltve: 2018. 06. 28.)

Milanovic, B. (2016b): „globalinequality” blogja: Trends in global income inequality and their political implications. glineq blog, 2016. február 22. glineq.blogspot.hu/. (Letöltve: 2018. 06. 28.)

Mill, J. S. (1980): A szabadságról. Haszonelvűség. Magyar Helikon, Budapest.

Mill. J. S. (1983): A szabadságról. Kriterion, Bukarest.

Mills, C. W. (1963): On Knowledge and Power. In: Horowitz, I. L. (szerk.): Power, Politics and People: the Collected Essays of C. Wright Mills. Oxford University Press, New York, NY. 599–614. old.

Mills, C. W. (1972): Az uralkodó elit. Gondolat, Budapest.

Minsky, H. P. (1982): Can “It” Happen Again?: Essays on Instability and Finance. Armonk – M.E. Sharpe, New York, NY.

Montesquieu (1949): Oeuvres completes. Pléiade, NRE, Paris.

Montesquieu (1962): A törvények szelleméről. (Ford.: Csécsy I. Sebestyén P., bev.: Hajdú Gy., Mátrai L., jegyz.: Takács J.) Akadémiai Kiadó, Budapest. (XI. könyv, IV. fejezet, 1. kötet, 312. old.)

Moss, D. (2002): When All Else Fails: Governments as the Ultimate Risk Manager. Harvard University Press, Cambridge, MA.

Mueller, J. D. (2015): A közgazdaságtan megváltása – a hiányzó elem újrafelfedezése. Mathias Corvinus Collegium – Tihanyi Alapítvány, Budapest – Tihany.

Mullainathan, S. – Shafir, E. (2014): A szűkösség pszichológiája – Miért jelent sokat, amiből kevesebb van? HVG Kiadó, Budapest.

Nádasdy B. (2004): Értékpapírosítás: miért értékpapírosítanak a bankok? Empirikus vizsgálat az Egyesült Államokban és a magyarországi konzekvenciák. Hitelintézeti Szemle, 3(2): 32–47. old.

Nietzsche, F. (2020): Így szólott Zarathustra. Szenzár, Budapest.

Norton, M. I. – Ariely, D. (2011): Building a Better America–One Wealth Quintile at a Time. Perspectives on Psychological Science, 6(1): 9 – 12. people.hbs.edu/ – PDF. (Letöltve: 2018. 06. 30.)

Nussbaum, M. C. – Sen, A. (szerk) (2004): The Quality of life. Oxford Univ. Press, Oxford, UK.

Oakley D. A. – Halligan P. W. (2017): Chasing the Rainbow: The Non-conscious Nature of Being. Frontiers of Psychology, 8:1924. frontiersin.org/. (Letöltve: 2019. 07. 01.)

Obst, Th. (2013): Income inequality and the welfare state: How redistributive is the public sector? Working Paper, Institute for International Political Economy, Berlin, No. 29/2013.

OECD (2008): Growing Inequal. OECD Publishing, Paris, 113. old.

OECD (2011): Divided we stand Why inequality keeps rising. OECD Publishing, Paris.

OECD (2020): Income Distribution Database. stats.oecd, stats.oecd.org/. (Letöltve: 2021. 06. 28.)

OECD (2021): Better Life Index. stats.oecd, stats.oecd.org/. (Letöltve: 2021. 06. 28.)

Okun, A. (1975): Equality and Efficiency: The Big Tradeoff. The Brookings Institution, Washington DC.

O’Neil, M. – Williamson, Th. (szerk.) (2012): Property-Owning Democracy: Rawls and Beyond. Wiley – Blackwell, Oxford, UK.

Ormos, M. (2016): A Föld felfedezése és meghódítása. Kossuth Kiadó, Budapest.

Orwell, G. (2001): A wigani móló. Cartaphilus Kiadó, Budapest.

Otteson, J. R. (2002): Adam Smith’s Marketplace of Morals. Archiv für Geschichte der Philosophie, 84(2): 190–211. old.

Oxenham, S. (2017): Meet the Robin Hood of Science. bigthink, bigthink.com/. (Letöltve: 2018. 07. 02.)

Packard, V. (1970): The Hidden Persuaders. Penguin, London, UK.

Pahl, R. (1985): Divisions of labour. Blackwell, London, UK.

Papp Zsolt (szerk.) (1976): Tény, érték, ideológia: a pozitivizmus-vita a nyugatnémet szociológiában. Gondolat Könyvkiadó, Budapest.

Paradeise, C. (2013): French Sociology of Work and Labor: From Shop Floor to Labor Markets to Networked Careers. Organization Studies, 24(4): 633–653. old.

Pareto, V. (1935): The Mind and Society. Harcourt, Brace and Company, New York, NY. archive.org/. (Letöltve: 2017. 08. 02.)

Parsons, T. (1953): A Revised Analytical Approach to the Theory of Social Stratification. In: Bendix, R. – Lipset, S. M. (szerk.): Class, Status and Power. A Reader in Social Stratification. The Free Press, Glencoe, IL., 92–128. old.

Parsons, T. (1964): The Social System. The Free Press, New York – London.

Parsons, T. (1985): Válogatás Talcott Parsons cselekvéselméleti írásaiból. (Szociológiai Füzetek 38.) Művelődésügyi Minisztérium, Budapest.

Parsons, T. (1988): Talcott Parsons a társadalmi rendszerről. (Szociológiai Füzetek 45.) ELTE Szociológiai Intézet, Budapest.

Parsons, T. (1997): A társadalmi rétegződés elméletének átdolgozott analitikus megközelítése. In: Angelusz R. (szerk.): A társadalmi rétegződés komponensei. Válogatott tanulmányok. Új Mandátum, Budapest, 80–135. old. tankonyvtar.hu/. (Letöltve: 2019. 02. 02.)

Parsons, T. (é. n.): A betegszerep. lakatos.free, lakatos.free.fr/. (Letöltve: 2017. 04. 05.)

Pew Research Center (2015): The American Middle Class Is Losing Ground. No longer the majority and falling behind financially. pewsocialtrends, 2015. december 9. pewsocialtrends.org/. (Letöltve: 2017. 06. 25.)

Pew Research Center (2016): America’s Shrinking Middle Class: A Close Look at Changes Within Metropolitan Areas. pewsocialtrends, 2016. május 1. pewsocialtrends.org/. (Letöltve: 2017. 06. 25.)

Pigou, A. C. (2013): The Economics of Welfare. Palgrave Macmillan, London, UK.

Piketty, Th. (2014): Capital in the Twenty-First Century. Harvard University Press, Cambridge, MA.

Piketty, Th. (2015): A tőke a 21. században. Kossuth Kiadó, Budapest.

Pinker, S. (2019): Felvilágosodás MOST – Védőbeszéd az értelem, a tudomány, a humanizmus és a haladás mellett. Alexandra, Pécs.

Polányi K. (1972): Dahomey és a rabszolgakereskedelem – Egy archaikus gazdaság elemzése. Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó, Budapest.

Polányi K. (1976): Az archaikus társadalom és gazdasági szemlélet. (Társadalomtudományi Könyvtár), Gondolat, Budapest.

Polányi K. (1986): Fasizmus, Demokrácia, Ipari társadalom. Gondolat, Budapest.

Polányi K. (2004): A nagy átalakulás – Korunk gazdasági és politikai gyökerei. Napvilág Kiadó, Budapest.

Polányi, K. – Arensberg, C. M. – Pearson, H. W. (szerk) (1957): Trade and Market in Early Empires. Free Press&Falcon Wing Press, Glencoe, IL.

Polanyi, M. (2009): The Tacit Dimension. Chicago University Press, Chicago, IL.

Poldrack, R. A. (2008): The role of fMRI in cognitive neuroscience: where do we stand? Current opinion in neurobiology, 18(2): 223–227. old.

Popper, K. (1976a): Ész vagy forradalom. In: Papp Zsolt (szerk.) (1976): Tény, érték, ideológia: a pozitivizmus-vita a nyugatnémet szociológiában. Gondolat Könyvkiadó, Budapest, 147–163. old.

Popper, K. (1976b): A társadalomtudományok logikája. In: Papp Zsolt (szerk.) (1976): Tény, érték, ideológia: a pozitivizmus-vita a nyugatnémet szociológiában. Gondolat Könyvkiadó, Budapest, 279–301. old.

Popper, K. R. (1977): A tudományos kutatás logikája. Európa Kiadó, Budapest.

Posner, R. A. (2001): Theories of Economic Regulations. econdse,econdse.org/ – PDF. (Letöltve: 2019. 06. 20.)

Pratkanis, A. R. – Aronson, E. (1992): A rábeszélőgép. AbOvo, Budapest. scribd.com. (Letöltve: 2016. 11. 12.)

Putnam, R. D. (2000): Bowling Alone. Simon&Schuster, New York, NY.

Putnam, R. D. (2015): Our Kids – The American dream in crisis. Simon&Schuster, New York, NY.

Putnam, R. D. (2020a): Upswing. Simon&Schuster, New York, NY.

Putnam, R. D. (2020b): Bowling Alone. (Átdolgozott kiadás, új előszóval.) Simon&Schuster, New York, NY.

Rapley, J. (2017a): Twilight of the Money Gods: Economics as a Religion and How it all Went Wrong. Simon&Schuster, London, UK.

Rapley, J. (2017b): How Economics Can Free Itself from Religious Dogmatism – Pure theory made economics more remote from day-to-day reality. evonomics, 2017. július 30. evonomics.com/. (Letöltve: 2018. 07. 11.)

Rappaport, J. (1981): In praise of paradox. A social policy of empowerment over prevention. American Journal of Community Psychology, 9(1): 1–25. old.

Rappaport, J. – Swift, C. F. – Hess, R. (1984): Studies in Empowerment: Steps toward Understanding and Action. Haworth, New York, NY.

Rawls, J. (1997): Az igazságosság elmélete. Osiris, Budapest.

Rawls, J. (2001): Justice as Fairness – A Restatement. Balknap Press, Cambridge, MA.

Redbird, B. – Grusky, D. (2016): Distributional Effects of the Great Recession: Where Has All the Sociology Gone? Annual Review of Sociology, 42: 185–215. old.

Reinhardt, U. E. – Hussey, P.-S. – Anderson, G. F. (2004): U.S. Health Care Spending In An International Context – Why is U.S. spending so high, and can we afford it? (Project HOPE – The People-to-People Health Foundation, Inc.) Health Affairs, 23(3): 10–25. old. dzcowan.com/ – PDF. (Letöltve: 2020. 05. 28.)

Reissl, S. (2015): A critique of Keen on effective demand and changes in debt. Real-world economics review, 72: 96–117. old. paecon.net/ – PDF. (Letöltve: 2020. 06. 26.)

Ribarsky, J. – Kang, C. – Bolton, E. (2016): The drivers of differences between growth in GDP and household adjusted disposable income in OECD countries. OECD Statistics Working Papers, OECD Publishing, Paris.

Ricardo, D. (1913): Levelek Malthushoz. (Magyar Közgazdasági Könyvtár XIV.) Grill Károly és Kiadóvállalata, Budapest.

Ricardo, D. (2001): On the Principles of Political Economy and Taxation. Batoche Books, Ontario, CAN. socserv.mcmaster.ca/ – PDF. (Letöltve: 2018. 05. 30.)

Ricoeur, P. (2005): The Course of Recognition. Harvard University Press, Cambridge, MA.

Rizzo, M. J. (2017): Rationality – What? Misconceptions of Neoclassical and Behavioral Economics. ssrn, 2017. március 1. ssrn.com/. (Letöltve: 2017. 12. 18.)

Róbert P. (2002): Miért (nem) meritokratikusak a modern társadalmak? Századvég (új folyam), 7(23): 3–31. old. c3.hu/. (Letöltve: 2017. 10.24.)

Rognlie, M. (2014): A note on Piketty and diminishing returns to capital. mit.edu, 2014. június 15. mit.edu/ – PDF. (Letöltve: 2017. 08. 01.)

Romer, P. (2016): The Trouble With Macroeconomics. (Stern School of Business, New York University), paulromer, 2016. szeptember 14. paulromer.net/ – PDF. (Letöltve: 2018. 07. 11.)

Rona-Tas, A. – Guseva, A. (2014): Plastic Money: Constructing Markets for Credit Cards in Eight Postcommunist Countries. Stanford University Press, Palo Alto, CA.

Rorty, R. (1989): Contingency, Irony, and Solidarity. Cambridge University Press, Cambridge, UK.

Rorty, R. (1999): Philosophy and Social Hope. Penguin, London, UK.

Rothwell, J. (2015): Is income inequality really unrelated to education? Brookings – The Avenue, 2015. március 3. brookings.edu/. (Letöltve: 2017. 05. 26.)

Rothwell, J. (2016): Make elites compete: Why the 1% earn so much and what to do about it. brookings, 2016. március 25. brookings.edu/. (Letöltve: 2017. 05. 26.)

Rousseau, J.-J. (2001): A társadalmi szerződés. Kriterion, Bukarest.

Rousseau, J.-J. (1978a): Értekezések és filozófiai levelek. Magyar Helikon, Budapest.

Rousseau, J.-J. (1978b): Emil vagy a nevelésről. Tankönyvkiadó, Budapest.

Sahlins, M. D. (2000): Culture in Practice: Selected Essays. Zone Books, New York, NY.

Sahlins, M. D. (2008): The Western Illusion of Human Nature. Prickly Paradigm Press, Chicago, IL.

Samuelson, P. A. (1948): Economics. An Introductory Analysis. McGraw-Hill, New York – Toronto – London.

Samuelson, P. A. – Nordhaus, W. D. (2005): Közgazdaságtan. Akadémiai Kiadó Zrt., Budapest.

Samuelson, P. A. – Nordhaus, W. D. (2017): Economics. (19th Edition.) McGraw-Hill Education, New York, NY. indiaconstructor.blogspot.hu/. (Letöltve: 2020. 08. 01.)

Sandel, M. J. (2020): The Tyranny of merit – What’s become of the common good? Farrar, Straus & Giroux, New York, NY.

Savage, M. (2021): The Return of Inequality – Social Change and the Weight of the Past. Harvard University Press, Cambridge, MA.

Say, Jean-Baptiste (2011): Traite d’économie politique – ou -Simple exposition de la manière dont se forment, se distribuent et se consomment les richesse. Institute Coppet, Paris. institutcoppet.org/ – PDF. (Letöltve: 2017. 05. 19.)

Schmidt am Busch, H.-Ch. – Zurn, Ch. F. (szerk.) (2009): The Philosophy of Recognition – Historical and Contemporary Perspectives. Lexington Books, Lanham, MD.

Schmitt, J. (2015): Can’t Disrupt This: Elsevier and the 25.2 Billion Dollar A Year Academic Publishing Business. medium, 2015. december 22. medium.com/. (Letöltve: 2018. 06. 02.)

Schulze, G. (1992): Élménytársadalom. A jelenkor kultúrszociológiája. A mindennapi élet esztétizálódása. (Részlet az 1. fejezetből.) Szociológiai Figyelő, 1–2.: 135–157. old.

Schumpeter, J. A. (1934): The Theory of Economic Development: An Inquiry into Profits, Capital, Credit, Interest and the Business Cycle. Harvard University Press, Cambridge, MA.

Schumpeter, J. A. (1980): A gazdasági fejlődés elmélete – vizsgálódás a vállalkozói profitról, a tőkéről, a hitelről, a kamatról és a konjunktúraciklusokról. Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó, Budapest.

Schumpeter, J. A. (1981): History of Economic Analysis. (12th printing.) Oxford University Press, Oxford, Allen & Unwin, London. UK.

Sedlacek, T. (2012): A jó és a rossz közgazdaságtana – A Gilgames-eposztól a Wall Streetig. HVG Könyvek, Budapest.

Sen, A. (1985): Commodities and capabilities. Elsevier Science Pub. Co., Amsterdam – New York, NY.

Sen, A. (1989a): Development as Freedom. Oxford University Press Oxford, UK.

Sen, A. (1989b): Development as Capability Expansion. Journal of Development Planning, 19: 41–58. old.

Sen, A. (1992): Az egyéni szabadság, mint társadalmi elkötelezettség. Esély, 1994(1): 3–18. old.

Sen, A. (1999): Development as Freedom. Anchor Books, New York, NY.

Sen, A. (2004): Capability and Well‐Being. In: Nussbaum, M. C. – Sen, A. (szerk.) (2004): The Quality of life. Oxford Univ. Press, Oxford, UK.

Sen, A. (2009): The idea of Justice. Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge, MA.

Sen. A. – Stiglitz, J. – Fitoussi, J.-P. (2011): Report by the Commission on the Measurement of Economic Performance and Social Progress. (Jelentés Sarkozy elnöknek a bizottság munkájáról.) ec.europa, ec.europa.eu/ – PDF. (Letöltve: 2017. 06. 10.)

Sepulveda, E. (2018): Inequality-redistribution in Canada update. The Progressive Economics Forum, 2018. március 18. progressive-economics.ca/. (Letöltve: 2020. 07. 01.)

Shiller, R. J. (2020): Narratív közgazdaságtan – Hogyan hatnak a vírus módjára terjedő történetek a gazdaságra? HVG Kiadó, Budapest.

Sík D. (2014): A klasszikus és késő modernitás egyesített elmélete. socio, 2014/4. socio.hu/ – PDF. (Letöltve: 2017. 06. 10.)

Sloman, S. – Fernbach, Ph. (2017): The Knowledge Illusion: Why We Never Think Alone. RiverHead Books, New York

Smelser, N. J. (1963): The sociology of economic life. Englewood Cliffs, Prentice-Hall, NJ. catalog.hathitrust.org/. (Letöltve: 2019. 02. 02.)

Smelser, N. J. (2013): UC Berkeley Oral History központjában archivált, több részletben (utolsó részlet: 2013) felvett interjú olvasható: berkeley.edu/ – PDF. (Letöltve: 2019. 02. 02.)

Smelser, N. J. – Swedberg, (szerk.) (2005): The Handbook of Economic Sociology. Russell Sage Foundation – Princeton University Press, New Jersey, NJ. edisciplinas.usp.br/ – PDF. (Letöltve: 2019. 02. 02.)

Smith, A. (1959): A nemzetek gazdagsága (némely más kiadásban: A nemzetek jóléte) – e gazdagság természetének és okainak vizsgálata. Akadémiai Kiadó, Budapest.

Smith, A. (1977): Az erkölcsi érzelmek elmélete. In: Márkus Gy. – Fehér F. – Ludassy M. (szerk.): Brit moralisták a XVIII. században. Gondolat Kiadó, Budapest.

Smith, A. (1980): The Theory of Moral Sentiments. (The Glasgow Edition of the Works of Adam Smith vol. I.) Liberty Fund reprint of Oxford University Press, Oxford, UK.

Smolin, L. (2007): The Trouble With Physics: The Rise of String Theory, The Fall of a Science, and What Comes Next. Houghton Mifflin Harcourt, Boston, MA.

Sokal, A. D. (1996): Transgressing the Boundaries: Towards a Transformative Hermeneutics of Quantum Gravity. Social Text, 46/47, spring/summer, Duke University Press, 217–252. old.

Sokal, A. – Bricmont, J. (1998a): Fashionable Nonsense. Picador, New York, NY.

Sokal, A. – Bricmont, J. (1998b): Intellectual Impostures. Profile Books, London, UK.

Solow, R. M. (2008): The State of Macroeconomics. The Journal of Economic Perspectives, 2008/22.: 243–246. old.

Solt O. (1998): Méltóságot mindenkinek! (Összegyűjtött írások I–II.), Beszélő Szerkesztőség, Budapest.

Spann, O. (2011): A közgazdaságtan szelleméről. Ars Naturæ, 2(3 – 4): 180–194. old. arsnaturae.hu/. (Letöltve: 2018. 01. 30.)

Spencer, H. (1851): Social Statics – or the Essentials to Human Happyness. John Chapman, London. oll.libertyfund.org/. (Letöltve: 2020. 07. 03.)

Spencer, H. (1909): Alapvető elvek. (Társadalomtudományi Könyvtár.) Grill Károly Kiadóvállalata, Budapest.

Spinoza, B. de (1997): Etika. Osiris, Budapest.

Srinivasan, A. (2018): Does anyone have the right to sex?, London Review of Books, 40(6), március 22. lrb.co.uk/. (Letöltve: 2021. 06. 02.)

Standing, G. (2002): Beyond the new paternalism: basic security as equality. Verso, London – New York.

Standing, G. (2014): The Precariat: The New Dangerous Class. Bloomsbury, London, UK.

Steele, K. – Stefánsson, H. O. (2016): Decision Theory. In: Zalta, E. N. (ed.): The Stanford Encyclopedia of Philosophy. (Winter 2016.) plato.stanford.edu, plato.stanford.edu/. (Letöltve: 2017. 02. 02.)

Stewart, J. B. (1963): The Moral and Political Philosophy of David Hume. Columbia University Press, New York. NY.

Stiglitz, J. E. (2012): The Price of Inequality. W.W. Norton and Company, New York, NY.

Stiglitz, J. E. (2016): Joseph Stiglitz Says Standard Economics Is Wrong. Inequality and Unearned Income Kills the Economy. In: Jacobs, M. – Mazzucato, M. (eds.) (2016): Rethinking Capitalism – Economics and Politics for Sustainable and Inclusive Growths. Wilex-Blackwell (in cooperation with The political Quarterly), Oxford, UK.

Stiglitz, J. E. – Greenwald, B. C. (2016): A tanuló társadalom megteremtése – A növekedés, a fejlődés és a társadalmi haladás új megközelítése. Napvilág Kiadó, Budapest.

Store, W. (2021): The Status Game: On Social Position and How We Use It. William Collins, London, UK.

Strauss, L. (1999): Természetjog és történelem. Pallasz Stúdió – Attraktor Kft., Budapest,

Szelényi, I. (1990): Új osztály, állam, politika. Gondolat, Budapest.

Szelényi, I. (2016): Weber’s theory of domination and post-communist capitalisms. Theor Soc, 45: 1–24. old.

Szent Ágoston (2001): A keresztény tanításról (De Doctrina Cristiana). Paulus Hungarus – Kairosz Kiadó, Budapest.

Szent Ágoston regulája (2014): (Keresztény lelkiség könyvtára.) Jel, Budapest.

Takács E. (2012): Individuumszociológiák. Replika, 79: 5–157. old.

Taleb, N. N. (2018): How To Legally Own Another Person. In: Taleb, N. N.: Skin in the Game. Allen Lane, Bristol, UK. dropbox.uc.com/ – PDF.

Terkel, S. (1972): Working. Ballantine Books, New York, NY.

Tew, J. (2006): Understanding Power and Powerlessness – Towards a Framework for Emancipatory Practice in Social Work. Journal of Social Work, 2006(1): 33–51. old.

Thaler, R. H. (2015): Misbehaving – The making of behavioral economics. W.W. Norton & Co., New York, NY. (Magyar kiadása: Rendbontók, 2016, HVG Könyvek.)

Thaler, R. H. – Sunstein, C. R. (2011): Nudge – Jobb döntések egészségről, pénzről és boldogságról – a pénzügyi válság után. Manager Könyvkiadó, Budapest.

Thompson, J. B. (1983): Rationality and Social Rationalization: An Assessment of Habermas’s Theory of Communicative Action. Sociology, 17(2): 278–279. old.

Tocqueville, A. de (1993): Az amerikai demokrácia. Európa Kiadó, Budapest.

Tonkin, R. et al. (2014): Social transfers in-kind in the United Kingdom and Finland: Micro-level measurement and distributional impact. 33rd General Conference of the International Association for Research in Income and Wealth (IARIW), augusztus 24–30., Rotterdam.

Tönnies, F. (1983): Közösség és társadalom. (Társadalomtudományi Könyvtár.) Gondolat Kiadó, Budapest.

Touraine, A. (1955): L’évolution du travail ouvrier aux usines Renault. CNRS, Paris.

Touraine, A. (1966): La conscience ouvrière. Seuil, Paris.

Townshend, J. (1817): A Dissertation on the Poor Laws. By a Well-Wisher to Mankind 1786. W. Flint, Printer, Old Bailey, London, UK. books.google.com/. (Letöltve: 2016. 02. 05.)

Tracy, B. (2013): Az eladás pszichológiája – hogyan értékesíthetsz többet, könnyebben és hatékonyabban, mint valaha gondoltad volna? TRIVIUM Kiadó, Budapest.

Tumin, M. M. (1953a): Some Principles of Stratification: A Critical Analysis. American Sociological Review, 17(4): 187–394. old.

Tumin, M. M. (1953b): Reply to Kingsley Davis. American Sociological Review, 18(6): 672–673. old.

Tumin, M. M. (1955): Rewards and Task-Orientation. American Sociological Review, 20(4): 419–423. old.

Tumin, M. M. (1967): Social stratification – the forms and functions of inequality – Foundation of Modern Sociology Series. (A sorozatot szerk: Inkeles, A.), Prentice-Hall Inc, Englewood Cliffs, New Jersey, NJ.

Tumin, M. M. (1997): A rétegződés néhány elve: kritikai analízis. In: Angelusz R. (szerk.): A társadalmi rétegződés komponensei. Válogatott tanulmányok. Új Mandátum, Budapest.

Turgot, A. R. J. (2017 [1770]): Reflexions sur la formation et de la distribution dés richesses. Create Space Independent Publishing Platform, Scotts Valley, CA.

Tversky, A. – Kahneman, D. (1992): Advances in Prospect Theory: Cumulative Representation of Uncertainty. Journal of Risk and Uncertainty, 5(4): 297–323. old.

UK Cabinet Office (2010): MINDSPACE Influencing behaviour through public policy. UK Cabinet Office – UK Institute for Government, London, UK. instituteforgovernment.uk/ – PDF. (Letöltve: 2017. 06. 10.)

Von Mises, L. (1947): Human Action: A Treatise on Economics. Yale University, New Haven, CT.

Von Mises, L. (1990): Money, method, and the market process : essays, by Ludwig Von Mises. Ludwig Von Mises Institut – Kluwer Academic Publishers Group, Norwell, MA – Dordrecht, NL. mises.org/ – PDF. (Letöltve: 2018. 07. 03.)

Von Mises, L. (2006): Marxism Unmasked: From Delusion to Destruction. Foundation for Economic Education, Irvington-on-Hudson, NY.

von Neumann, J. – Morgenstern, O. (1944): Theory of Games and Economic Behavior. Princeton University Press. New Jersey, NJ.

Wallace, C. (2002): Household Strategies: Their Conceptual Relevance and Analytical Scope. Social Research Sociology, 36(2): 275–292. old.

Walsh, P. (2016): Academic Celebrity and the Publishing Industry. The Sociological Review, 2016. május 13. thesociologicalreview.com/. (Letöltve: 2017. 05. 30.)

Wapshott, N. (2014): Keynes és Hayek – Az összecsapás, amely meghatározta a modern közgazdaságtant – A nagy válságtól a nagy recesszióig. Napvilág Kiadó, Budapest.

Warner, W. L. – Meeker, M. – Eells, K. (1949): Social class in America; a manual of procedure for the measurement of social status. Science Research Associates, Oxford, UK.

Wassermann, E. (2021): Digital Defamation, the Press, and the Law. The American Prospect (prospect), 2021. augusztus 23. prospect.org/. (Letöltve: 2021. 08. 22.)

Weber, M. (1978). Economy and society. (Szerk: Günther Roth és Claus Wittich), University Press of California, Oakland, CA. us.archive.org/ – PDF. (Letöltve: 2016. 05. 30.)

Weber, M. (1982): A protestáns etika és a kapitalizmus szelleme. (Társadalomtudományi Könyvtár.) Gondolat Kiadó, Budapest.

Weber, M. (1987): Gazdaság és társadalom. A megértő szociológia alapvonalai I – II. Közgazdasági és Jogi Könyvkiadó, Budapest.

Weber, M. (2004): A tudomány és a politika mint hivatás. Kossuth Kiadó, Budapest.

Weltner J. (1901): Tíz év a szervezkedésről. Kramer és Erhardt, Budapest.

Weltner J. (1974): A gyári munkásokról. In: Litván Gy. (szerk): Magyar munkásszociográfiák 1888 – 1945. Kossuth Könyvkiadó, Budapest. 97. old.

Wheelan, Ch. (2012): Naked Statistics: Stripping the Dread from the Data. W.W. Norton&Co., New York, NY.

Wilkinson, R. – Picket, K. (2010): The Spirit Level – Why Equality is Better for Everyone. Penguin, London, UK.

Williams, B. – Sen, A. (eds.) (1982): Utilitarianism and Beyond. Cambridge University Press, Cambridge, MA.

Williamson, O. E. (1975): Markets and Hierarchies. Free Press, New York, NY.

Williamson, O. E. (1981): The Economics of Organization: The Transaction Cost Approach. The American Journal of Sociology, 87(3): 548–577. old.

Williamson, O. E. (1985): The Economic Institutions of Capitalism: Firms, Markets, Relational Contracting. Free Press, New York, NY – Collier Macmillan, London, UK.

World Bank (2015): World Development Report 2015 – Mind, Society and Behavior. worldbank, worldbank.org/ – PDF. (Letöltve: 2016. 08. 30.)

Young, M. – Willmot, P. (1999): Család és rokonság Kelet-Londonban. Új Mandátum Könyvkiadó – Max Weber Alapítvány, Budapest.

Yupanqui M. E. A. (2011): Amartya Sen’s Notion of Freedom, A Conceptual History of a Universalist Presumption. Lund University, Lund. lup.lub.lu.se/. (Letöltve: 2017. 05. 30.)

Zakaria, F. (1997): The Rise of Illiberal Democracy. Foreign Affairs, 76(6): 22–43. old. (Átdolgozott változat: 2013. július 6.)

Zelizer, V. (1994): The Social Meaning of Money. Basic Books, New York, NY. (A könyv bővített, új kiadása: 2016, Princeton University Press, New Jersey, NJ.)

Zelizer, V. (2000): The Purchase of Intimacy. Law and Social Inquiry, 25(3): 817–848. old.

Zelizer, V. (2006): Money, Power and Sex. Yale Journal of Law and Feminism, 2006(18): 302–315. old.

Zelizer, V. (2011): Economic Lives. Princeton University Press, New Jersey, NJ.

Zuckert, M. P. (1974): Fools and Knaves: Reflections on Locke’s Theory of Philosophical Discourse. The Review of Politics, 36(4): 544–564. old.

Köszönetnyilvánítás

Egy efféle könyv megírásának a leginkább feszélyező része a köszönetnyilvánítás: úristen, ki mindenkit fogok elfelejteni megemlíteni azok közül, akik segítettek e dolgozat megírásában…

Hogy így lássam a világot, abban döntő szerepe volt annak, ahogyan felnőttem: néhai szüleimnek, tanáraimnak, edzőimnek, azoknak a felnőtt barátaimnak és mentoraimnak, akik engem már gyerekkoromban is valakinek tekintettek.

E neveltetésemnek nyilván meghatározó szerepe volt abban, hogy szociológus lettem; hogy mindmáig fűt az a kíváncsiság, hogy más emberek hogyan élik a világukat, és hogyan küzdenek azzal, hogy megtalálják a helyüket a maguk világában.

Abban, hogy a kíváncsiságomhoz némi készség, képesség, tudás is társuljon, döntő szerepe volt Dávid G. Jánosnak, aki egyike volt gyerekkori mentoraimnak, később tanárom, kutatásvezetőm, barátom, főnököm, munkatársam, és még ki tudja, mi más viszonyban kötődöm hozzá. Egyetem alatt és után évekig jártunk hetente több napon át interjúzni vele, és ezek (meg a későbbi számos, egyedül készített interjúim) megtanítottak arra, hogy elmeséltessem interjúalanyaimmal az életüket, hogy még lehetetlen életkörülmények között is felfedezzem és értékeljem interjúalanyaimban a valakiségüket.

Abban, hogy ezt a könyvet képes legyek megírni, döntő szerepe van „anyamesteremnek”, tanáromnak és első főnökömnek, Ferge Zsuzsának. Nem tudnám elmesélni mindazt, hogy mi mindenben, de néhány dologban biztosan. Zsuzsától tanultam meg, hogy a szociológiánál érdekesebb maga a társadalom, de azt is, hogy a társadalom érdekességeit nem tudnám meglátni és érteni a jó szociológia nélkül. Amely jó szociológiában benne vannak jó szerzők inspiráló, továbbgondolásra késztető művei, és legalább ennyire benne vannak „jó fej” szociológusokkal való izgalmas, provokáló, kérdéseket felvető beszélgetések is. Mondjuk, a Zsuzsával való beszélgetések is. Zsuzsának tartozom is e könyvvel. Őt és egalitariánus nézeteit gyakran támadták vitapartnerei, olykori ellenségei is azzal, hogy az egyenlőségeszménye uniformizált, embertelen emberképre épül. Ő ezt mindig szimplán hülyeségnek gondolva elhessintette magától, de engem ez – helyette is – mindig zavart, bántott. Nos, a valakiség kifejtésével talán sikeredett egy olyan társadalmi egyenlőségi eszményt körülírnom, amely egyáltalán nem uniformizáló, hanem, sőt…

Meg kell emlékezzek az egyik szociológiai-szociológiatörténeti bevezető kurzust tartó tanáromról, Nagy Endréről is. Részben, mert neki köszönhetem Polányit, akit az ő órájára volt kötelező először olvasnom – és ezt azóta is igen jó ötletnek tartom tőle. Endrétől persze el lehetett tanulni a szociológia „hedonista irányzatát” is: ő őszinte élvezettel értelmezte jeles gondolkodók frappáns gondolatait – ez a hozzáállás számomra ma is sok örömöt és élvezetet nyújt.

Ennek a könyvnek az ötlete először San Diegóban merült fel bennem, akkor, amikor előző, az idősödésről szóló könyvemet Róna-Tas Ákos barátom és munkahelye, a UCSD vendégszeretetét és számomra korábban elképzelhetetlen kutatási feltételeit élvezve ott fejeztem be. Ennek a könyvnek az utolsó fejezete arról töpreng, hogy az idősek és az idősödés társadalmi problémáit hajlamos a világ afféle technokrata kérdések (nyugdíj, gondozás, krónikus ápolás stb.) halmazának tekinteni, miközben a döntő kérdés az az, hogy mennyire képesek a társadalmak státusszal, jogállással, értékes funkciókkal bíró emberként tekinteni az idősekre. Ákossal való ottani beszélgetéseim raktak először „bogarat a fülembe”, hogy ezt a „státusz-valamit”, ezt az „izét” azért jobban ki kellene fejtenem. Levelezéseink, beszélgetéseink, bennük Ákos ötletei, kritikái, információi azóta is a legtöbb muníciót és késztetést nyújtották e könyv megírásához.

Még messze nem állt össze semmilyen könyv a fejemben, de abban, hogy idáig eljussak, hálás lehetek debreceni utasaimnak, Rácz Andreának, Takács Erzsébetnek, Nagy Zita Évának, Sík Domonkosnak és Eric Beckett Wievernek. Pestről „lejáró” egykori és jelenlegi kollégáimat gyakran szállítottam kocsimmal Debrecenbe, és a heti rendszerességű 2,5 – 3 óra oda- és ugyanannyi visszaút során sokat beszélgettünk, így utasaim is kénytelenek voltak meghallgatni zavaros gondolataimat a tervezett dolgozatomról. Igaz, előfordult, hogy az óráik megtartása után, hazafelé olykor belebóbiskoltak, de mégis, nemcsak meghallgattak, hanem a hosszú együtt töltött idő alatt tett hihetetlenül inspiráló, egyenes és nyílt kritikáik, reakcióik (olykor: „ez tiszta hülyeség…”), a saját munkáikból átszűrt, „és még az jutott eszembe” ötleteik igen sokat segítettek.

Könyvem korábbi, ámde már terjedelmes verzióit hajlandóknak bizonyultak némely kollégák és barátok elolvasni, sőt gondolataim, írásom gyengeségeire és zavarosságára rá is mutatni, amiért különösen hálás vagyok Dávid G. Jánosnak, Győri Péternek, Ferge Zsuzsának, Csepeli Györgynek, Szilágyi Vilmosnak, Szent-Iványi Istvánnak, Magyar Bálintnak. Kritikájuk és javaslataik megfogalmazása mellett különösen hálás vagyok elismerő biztatásukért Földes Györgynek, Kardos Andrásnak és főleg Petőcz Györgynek.

Azután elérkezett az a stádium, amikorra számos átdolgozás, átszerkesztés után már könyvnek is „kinézett” készülő dolgozatom. A végleges forma megtalálásához komoly segítséget kaptam lektoromtól (és egykori tanáromtól), Somlai Pétertől, aki dolgozatom általa vélt erényeinek elismerése mellett olyan alapvető koncepcionális tisztázatlanságokra is felhívta figyelmemet, amelyeket remélhetőleg sikeredett e végső verzióban korrigálnom.

Hogy a dolgozatból mégiscsak könyv lett, ebben hálás vagyok Schneider Mártának, a Napvilág Kiadó igazgatójának, aki igen türelmesnek bizonyult abban, hogy kivárja munkám elkészültét. Minden köszönetemet és hálámat megszolgálta szerkesztőm, Szilágyi Ágnes, aki igen nagy gondossággal és aprólékos munkával gyomlálta ki az olykor felületes, hányaveti szövegeimet, és olvasható, kerek, az eredeti sajátomnál érthetőbb mondatokba formázta azokat.

Ugyancsak hálával tartozom a Szociális Demokráciáért Intézetnek és igazgatójának, Szeredi Péternek, a Politikatörténeti Alapítványnak és kuratóriumi elnökének, Földes Györgynek, valamint az NKA pályázati bíráló bizottságának – akik támogatása nélkül ez a könyv nem jelenhetett volna meg.

A könyvem megírásának kezdete óta eltelt 7–8 évben nyilván még a szokásosnál is megterhelőbb volt a velem való együttélés, így köszönettel tartozom feleségemnek, Deák Ágnesnek, aki mégiscsak hősiesen elviselt ezekben az években.

Végül, ha sikerült idáig eljutnia, köszönöm az olvasónak a megtisztelő türelmét és figyelmét – remélem, nem volt haszontalan és érdektelen mindez számára. Különösen köszönöm, ha kritikáit, véleményét eljuttatja hozzám – és ezzel hozzájárul gondolataim további tisztázásához, továbbgondolásához.

Kiadta a Napvilág Kiadó
Budapest, 2023.
Elektronikus kiadás

A kiadásért felel
a Napvilág Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő Klopfer Judit
Felelős szerkesztő Szilágyi Ágnes
Borító Janković Milán
Művészeti vezető Borbáth Gábor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

www.napvilagkiado.eu

ISBN 978 963 338 277 6

Felhasznált betűtípusok:
Noticia Text – SIL Open Font Licence
Open Sans – Apache Licence 2.0