Kiss Noémi

Karácsony a Dunán

Novellák

részlet

A könyv szereplői egy falu kitalált lakói. Bármilyen egyezés a valósággal csupán a véletlen műve.

© Kiss Noémi, 2022

MAGVETŐ
KÖNYVKIADÓ ÉS KERESKEDELMI KFT.
www.magveto.hu
www.facebook.com/magveto
magveto.kiado@lira.hu
Felelős kiadó Dávid Anna

Felelős szerkesztő Dávid Anna
Kézirat-előkészítő Tomka Eszter
Korrektor Hradeczky Moni
Műszaki vezető Takács Klári
A borítót Gerhes Gábor tervezte

ISBN 978 963 14 3545 0

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

A diótörő

Mikor anya gyerek volt, egy Duna-parti kisváros utolsó utcájában töltötte a téli szünetet. Sok testvérével éltek otthon egy lakótelepi lakásban, ezért gyakran lerakták őt a nagyszülőkhöz vidékre. Hosszú, kockaköves úton húzták haza nagyapóval szánkón a karácsonyfát, díszek voltak rajta, már az erődben messziről csillogott, szikrázott és csilingelt. Baltát is vittek, meg gézt, ha nagyapó rosszul ütne, bekötni a sebet. Baktattak. A Csipke utcán mentek fel, a síneknél kellett elkanyarodni, ott volt a gyér, gyantás fenyves a cementgyár után. Apró tövek, cserjék, kivágott, ellopott fák csonkjai. Vadon nőtt törpefenyők ezüst tűlevelekkel. Havazott. Mikor hazaértek, nagyapó elővette a diótörőt. Megkocogtatta a fakampót hátul, ellenőrizte a szájában a rugókat, ha nyikorgott, beolajozta. Amint letört egy darab, ragasztott újat, dohánytól sárga, szőrös ujjaival simogatta a bábut. Egy öreg vizslájuk is volt, aki lihegve, botladozva szaladt utánuk, vagy nagyapó bokái között feküdt az asztal lábánál. Egész nap tátva volt a szája, hogy hűtse magát.

A diótörő nyelve élesen előrenyúlt, a fogazata szilánkos, akár az oroszlánoké, szőrpamacs lógott a szemöldökén és az állán műanyag vattából. Nagyapó hozatta Ottó barátjával az NDK-ból. Erőből kellett nyomni, és bármit összeroppantott az állkapcsa, akár a dunai hódok harapása, ki bírta volna rágni a legkeményebb erdőt, a vastag gyökeret, egy egész nyárfasort kidöntött volna.

Mikor nagyapó szegény volt, mert nem dolgozott, elesett a motorral, és gipszsínbe tették, sok mákteát ivott, hogy nagyokat aludjon. Ekkor bizony beadta a diótörőt a zálogházba. Marához, a vérszívóhoz, ahogy ő hívta, és ilyenkor mindig dobbantott egyet, megcsóválta a fejét, kacsintott mandulaszemével. Mara a boltját dupla rácsba csomagolta, félt a rablóktól. Bögyös Mara, aki annyit eszik a sok zálogpénzből, hogy szétgurul rajta a pongyolája, legalábbis ezt mesélték nagyapónak a barátai az állomáson az ivóban, hogy már alig van rá való ruha. Pestre jár a molettosztályra, de már azt is kinőtte a Nagyszájúmara. És mikor nagyapó végre kiváltotta a bábut, nem hitt a szemének: a diótörő szoknyát kapott. A Mara el is kezdte magyarázni, de nagyapó faképnél hagyta, hiába tette az agyát.

Most ők, kettesben nagyapóval a diós bejglihez előhúzták a szárítózsákokat a padlásról. Ott tárolták egy farúdon szövetzsákokban az ősszel összegyűjtött vadgesztenyét, a mákot és a diót. Gesztenye nem sok maradt, mert elvitték a gyógyszerészek, Mamó eladta nekik kétszáz forintért a két kerti fa termését. Mamó begyúrta a tésztát, kinyújtotta, görgette a sodrófával, amivel a téli legyeket is hessegette, és a poloskákat, néha egeret csapott le. Aztán órákig sültek. Kalácsot is font, tíz fonatból, bekente tojással, hogy szép színe legyen. Karácsony másnapjára, reggelire, kockacukorral érkeztek.

Nagyapó, miután beolajozta a diótörőt, aminek a szoknyáját a Vérszívó Mara takkerrel erősítette oda, azt mondta hetykén, na, most már lehet roppantani, törni, zúzni!

Igen, ropogtatta a hatalmas száj a diókat, koppant a szoknyás fabábu, félelmetes harapásokkal. Tedd oda a hüvelykujjad, kiáltott a sok pálinkától nagyapó, és anya odatette a nagy, vastag ujját, reszketve, sőt kissé remegve kuncogott, mikor nagyapó óvatosan rátört. Képzeletben megroppantotta. Elmorzsolta, megsemmisítette. Anya ekkor eltűnt, és a nagyszülei mindenhol keresték. Ez a szoknyás torzó sokkal ijesztőbb volt, mint az eredeti. Ha igazából nő lett volna, nem lett volna félelmetes. De ez olyan átmeneti ember és csontevő, nem lehetett tudni, melyik az igazi arca. A merő gonosz arca kelt benne életre, aki, ha nem vagy résen, azon nyomban felfal.

Anya végül megkérte a papát, hogy szaggassa le róla a ruhát, maradjon csak katona ez a diótörő. Bányász a hegyekből, tűzoltó, király vagy gróf. Vörös felöltőben.

Nagyapó odafogta az asztalhoz a fabábut, és kihúzogatta a fémkapcsokat, amíg le nem szakadt róla a Vérszívó Mara szoknyája. Mindannyian megkönnyebbültek. Kisült a bejgli, nagyanyó megitta a Kőbányai sörét, bekeverte az új püspökkenyeret, anya végre kinyalhatta a vaníliás tálat.

Adventkor későre járt, jó sötét lett. Koromsötét, csillagok és hold nélkül. A templomig bizony sokat kellett gyalogolni, a kastély egyik oldalkápolnájában voltak ilyenkor a titkos misék. Mamó gyertyákat tett egy nejlonzacskóba. Anyát minden adventkor templomba vitte. Egy gyertyát gyújtottak az oltárnál. A szokásos öt család volt ott, a két púpos néni az Alvégről, és a három a kastély melletti Ady utcából, régi felvigyázók, intézők, nem urak, csak urakkal élhettek, mert fennhordták az orrukat.

Beültek a hideg padba, magukra tekerték a pokrócaikat. Émelyítő leheletük látszott a hidegben, és erős molyirtószag dőlt a bundájukból. Taszítóak és mégis vonzóak voltak, nem lehetett nem odanézni, és nem őket szagolni. Anya szerette a szagukat, a tömjénfüst templomi vándorlását a sarkokba, aztán az oltárhoz és Máriához, Szent Miklóshoz.

Egy sovány, csontos férfi szamárháton vonult be Jeruzsálembe. Összekulcsolta a kezeit, imádkoztak. Ha felnézett, Mamó rátette a kezét a hátára, azt jelentette, boruljon vissza a padba. Hosszan térdepeltek, fájt.

Ami ezután történt, azt nagyon szerette. A koszorúkhoz szalagokat vágtak. A koszorúra négy ezüstgyertyát tettek, aztán a szalagot. Lefújták hóporral, dió és toboz díszítette. Hazafelé a pap segédei vittek a betegeknek is koszorút, gyertyát. Mikor eltelt a négy szokásos vasárnap, megszületett a Kisjézus. Óriási, lila csecsemő, jöttek a háromkirályok, harmadnapon fiúvá érett, alkonyodott, és nemsokára keresztre feszítették.

Mamó néha rángatózott hazafele, mert a pap több pálinkát adott, büdös kommunisták, még a földre is köpött egyet, ezt vagy háromszor elmondta. Szerencsére visszafelé jó rövid volt az út, odafelé örökkévalóságnak tűnt.

Mikor hazaértek, Mamó adott kukoricacsutkát. Anya három bábut faragott, Józsefet, Máriát és a csecsemőt, amit fásliba tekert. Arra kellett vigyáznia egész éjjel, nehogy megegye ezeket is a német diótörő. Márpedig Mamó mindig mondta, hogy vigyázni kell, ha a németek egyszer újra visszajönnek, nagyon sokan lesznek, és megesznek mindenkit.

Jól megropogtatnak? Naná! Háborúzni fogunk! Aztán élhetünk a pincében. Bezárva, sötétben heteken át, egy matracon. Még vécére se mehetünk fel. Nem, nem akarom! Mikor ezt kiabálta anya, megnyugodott Mamó, milyen erős a gyerek akarata. A háborút is ki fogjuk bírni. A harcot, a rombolást. Túléljük, mert van nekünk saját Istenünk.

Szenteste, mikor az angyalok leszálltak, és a háromkirályok látogatása véget ért, eltűntek a babák. Soha nem derült ki, hol végezték, Mamó lehet, hogy kivitte a ponttyal együtt a macskáknak, vagy Nagyapó velük gyújtotta be a cserépkályhát, mert a kukorica csutkája jól égett. Esetleg megfulladtak a pöcegödörben, sokszor odakerült a karácsonyi maradék. Lehet, hogy ott úsztak a moslékban, és megfulladtak. A diótörő bezzeg ott maradt a kredencen. Az emberevők nyugalmával várta, kibe lehet még beleharapni, kit lehet felfalni. Kin lehet egyet roppantani.

Megszólalt a Mennyből az angyal, Mamó énekelte, nagyapó dülöngélt. Repültek a csillagszórók. Szikrázott a fapadló. Az ablakból lehetett látni, ahogy a hópelyhek angyalokat szállítanak, megszállják a háztetőt, a csatornát, a párkányokat, a farakás peremét, az ólat, a kert végén a kopasz gyümölcsfákat, és befújják jóságporral.

Tartalom

A diótörő

A szuvas kopjafa

A ködember

Karácsony a Dunán

Dunai kutya

A masszőr

A fehér ház

A hírkereső és a gólem

Téli mese a Samuról

A ló és a komp

A bolond hajó

Sodor a folyó

A befalazott feleség

Holle anyó visszatér

Hideg szerelem

Az ukrán lány

Apám a háborúban jött le a hegyekből

Emmer Erzsébet

Egy pék a semmiből

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Lora – SIL Open Font License
Vollkorn – SIL Open Font License