Javított kiadás

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

Most élsz, 2019

A vasárnap délutánok lélektana, 2021

Copyright © Papp Diána, 2021

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Faniszló Ádám, Intense Media Bt.

További grafikai munka: Németh Renáta

Szerkesztette: Libor Anita

Korrektor: Dér Adrienn

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2021

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 30 487 3552

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-5702-64-0

I. Egyszer volt

1. fejezet

Lerúgta a magas sarkúját, kikereste a retikülből az apja szerszámoskamrájából előkotort iránytűt, beállt a nappali közepére, és próbálta megállapítani, merre is van északkelet. Apja röviden elmondta, hogyan használja az iránytűt, de persze megint nem figyelt. Forgott a tengelye körül, mintha az bármit is segítene a szerkezetnek, majd rájött, hogy ettől csak hányingere lesz, és gyorsan kikereste a neten az útmutatót. Végre kellő határozottsággal kirajzolódott, merre van a keresett irány. A szoba északkeleti oldalán egy szinte a teljes falon átfutó ablak és alatta egy hatalmas komód volt.

Na, ezt kellene most egyedül elmozdítani anélkül, hogy hasi vagy gerincsérvet kapnék, esetleg magamra borítanám, és a főbérlő találna rám az egy hónap múlva esedékes fizetésnél – gondolta.

Minden erejét és koncentrációs képességét összeszedte, a komód jobb felét az ablaktól kitolta, húzta addig, míg végre láthatóvá vált a mögötte lévő falfelület. Gyorsan leportalanította egy tiszta konyharuhával, és már ebből a momentumból is érezte, hogy most valami különleges dolog készülődik. Életében nem portalanított még falat, sőt, az utóbbi időben semmit sem. Elővette a vastag filcet, amit a munkahelyéről hozott el, és ezt írta fel a falra:

Egy év múlva ilyenkor újra boldog párkapcsolatban élek. (2011. július 11.)

Írhattam volna szebben is. Kicsit nagyobb betűkkel. Elég ennyi, vagy pontosabban kellett volna fogalmaznom? – tépelődött, majd hirtelen felállt, és egy mozdulattal visszatolta a helyére a komódot.

2. fejezet

Három hónappal korábban költözött el a férjétől. Két hete megbeszélték, hogy elválnak, tíz együtt töltött év, hét év házasság után. Eszter első kétségbeesésében gondolkodás nélkül a szüleihez ment. Nem is hozhatott volna ennél rosszabb döntést. Visszamenni abba a szobába, ahol felnőtt, csak annak a bizonyosságát erősítette, hogy mennyire önállótlan. Harminchárom évesen újra gyereksorban tengődött, anyjáék lábujjhegyen jártak körülötte, néha sokatmondóan összenéztek, különösen, ha Edith Piafot hallgatott. Bizonyára azt hitték, megőrült. Tulajdonképpen közel is járt hozzá. Reggel elment dolgozni, egész nap nem evett, este találkozott valamelyik barátnőjével, hogy újra és újra elsírhassa a bánatát. Megittak néhány pohár bort, éjszaka volt már, mire hazakeveredett. Reggel anyja az alkoholgőzös gyerekszobába lépett be, hogy elhúzza a függönyt, és azzal a mozdulattal kinyissa az ablakot.

3. fejezet

A húga cselekedett helyette, ő hívta fel azt a távoli rokont, akinek kiköltözött az albérlője a lakásából. „El kell kezdened a felnőtt életet, nincs értelme tovább vegetálnod” – mondta.

Hajni mindig is önállóbb volt, mint a nővére. Már tizennyolc éves korában elköltözött otthonról, egyedül élt, és egy aprócska sütiboltja volt a IX. kerületi lakótelepen, egy csoda szép és hatalmas, barna-rózsaszín muffinos matricával az ablakán. Eszterrel együtt tervezték meg az üzlet enteriőrjét. Szüleik huszonöt éves, végre kiselejtezett Bonanza étkezőgarnitúrájáról napokon át csiszolták a sötétzöld festéket. Első nap még kézzel dörgölték, de Hajni másnapra mozgatni sem tudta a jobb csuklóját. Miután a patikai kenőcs segített valamicskét, gyorsan kikölcsönöztek egy csiszológépet, és azzal próbáltak zöld ágra vergődni. A bútor végül hófehér lett, a falakra halvány rózsaszín, mentazöld és sápadtsárga csempe került. A polcokon rózsaszín csipkét futtattak végig, ami eredetileg fehér volt, de a két lány befestette. A bögrék a legkülönbözőbb helyekről kerültek a Sütiboltba, egy közös pontjuk volt: a virágminta. A sarokban két kerek asztalka állt, az egyiket a nagymamától kunyerálták el, a másikat az Ecserin vették. Az asztalok körül négy-négy fehérre mázolt szék, azok között sem volt két egyforma. A horgolt terítők is a nagyi szekrényéből kerültek elő, ahogyan a receptek többsége is.

Eszter imádta a Sütiboltot, mostanában órákat tudott hétvégenként ott üldögélni. Szombat-vasárnap ugyanis a barátnői a párjaikkal, gyerekeikkel mentek a hipermarketbe, a barkácsáruházba és a játszóházba, neki viszont nem volt kedve az anyjával piacozni. A Sütiboltban sokkal jobb volt a program. Segített bekeverni egy-két tésztát, aztán a pult mögött elhelyezett fonott karosszékbe kuporodva a legvadabb ötletekkel bombázta a húgát.

– Színes, mintás pléhdobozokat is kellene árulnod, gyönyörűeket láttam a neten. Az egyikre Piroska van rárajzolva a farkassal, abba tehetnéd a borba mártogatósokat. Igazából bor is lehetne a kínálatodban, vagy inkább szörp. Igen, az jobb lenne. Saját gyártású szörp. Bodza, málna, meggy.

– Pont arra érek rá, hogy még szörpöt is készítsek. Te is tudod, minden vágyam, hogy legalább egy részmunkaidős segítségem legyen. Egyszer próbálnád ki, milyen hétből hat nap hajnalban felkelni, megsütni több tepsi süteményt, aztán itt lenni zárásig, és kiszolgálni a vendégeket. – Hajni beszaladt a parányi öltözőbe, hogy ellenőrizze a frizuráját. Nem olyan régen vágatta le egészen rövidre, és fodrásza javaslatára átfestette a haját világosbarnáról világosvörösre.

– Nem mondhatod, hogy nem segítek. Minden vasárnap délelőtt elmegyek veled beszerző körútra! – kiabált utána Eszter.

– Persze. Csak éppen a húsos, a zöldséges és a fűszeres pultnál állsz megbabonázva, míg én a tonnányi lisztet pakolom – grimaszolt, az ajtófélfába kapaszkodva.

– Ha újra lesz hol főznöm, isten bizony elkészítem a kedvenc kajáidat. Holnapra gondold ki, mire vágysz. Még az édességet is én gyártom le, jó?

– Rendben, holnap átküldöm mailen a kívánságlistát. Igyekszem kreatívan gondolkodni, hogy legyen motivációd. Annyira jó lenne, ha újra elővennéd a fényképezőgépedet is! Szoktad nézni, hányan kattintanak a blogodra hiába? – kérdezte Hajni, miközben rózsaszín-világoskék kockás ingét betűrte farmerjébe, és újra felvette a kötényét.

– Néha megnézem. Egész sokan keresik az új bejegyzéseket, és ami a legmeglepőbb, hogy nagyon kitartóak. Három hónap alatt sem szoktak le rólam. Én viszont még arra sem vagyok képes, hogy annyit írjak, „szevasztok, kedves olvasók, most először elválok, aztán talán lesz kedvem újra főzni. Még egy kis türelmet, köszi”.

4. fejezet

Egyik-másik cédéjének eltört a tokja az első számú költözésnél, annyira sietve hagyta el a férje lakását. Andrew elment otthonról arra az időre. Nem beszélték meg, de mindketten tudták, hogy mire este hazaér, Eszter már nem lakik ott.

Hajni jött érte, és Sanyi, a legjobb barátja. Némán pakoltak, de csak a legszemélyesebb tárgyakat. A cipőgyűjteményét két kék IKEA zsákba söpörte. A könyveket a könnyei között próbálta szétválogatni.

– Ez itt Andrew kedvenc Nick Hornby-kötete, ezt viszont csak én olvastam, őt nem érdekelte.

Míg Hajni és Sanyi újságpapírba csomagolta a hintalógyűjteményt, Eszter betette a keze ügyébe akadt Nikola Parov-cédét, és önkínzó módon rákeresett A szerelem vesztesének is jár még egy tánc című számra. A fényképeket már zokogva szortírozta, a sajátjának tekintett fotókat egy szatyorba dobálta. Minden olyan képet, ahol ő szerepelt, vagy közösen voltak, szisztematikusan elpakolt.

Megfordult a fejében, hogy a fiú számítógépén is kíméletlen törlést végez. Mintha soha nem lett volna jelen Andrew életében. Mintha ez a tíz év nem történt volna meg. Nem akarta, hogy Andrew-nak emlékei maradjanak közös horvátországi nyaralásokról, londoni, párizsi városlátogatásokról, a mediterrán hajóútról, amire a nászútjukként tekintettek, bár egy évvel később került rá sor, mint az esküvőre. Sanyi vetett véget a teljes befordulásnak, sajnos arra még nem volt itt az idő. Kicserélte a cédét, jobbnak látta, ha inkább ZZ Topot hallgatnak. Főzött három adag tízes fokozatú Nespressót, és nem bírta ki, hogy ne jegyezze meg:

– Ha ezt nem az anyósod ajándékozta volna nektek karácsonyra, ezt is vihetnénk. Ha újra férjhez mész, az én nászajándékom lesz egy ilyen kávéfőző, hogy biztos lehessek benne, bárhova vet a sors, mindig ihatok nálad egy finom kávét.

Négy óra alatt végeztek a pakolással, a cingár Sanyi még odarendelte a haverját egy kisbusszal, így mindent egyszerre el tudtak vinni.

Volt egy kis huzavona, mert Eszter a tíz évvel ezelőtti, ötvenkilónyi főiskolai jegyzetét is költöztetni akarta, de Hajni és Sanyi végül meggyőzték, hogy nyugodtan bedobhatják a ház előtt álló nagy szemetesbe, semmilyen kukatúró pszichopata gyilkos nem fogja ez alapján Esztert kinézni magának, megkeresni, majd megölni. Hajni ezek után a ház aljában vett Eszternek két gombóc citromfagyit, hátha a savanyú íz elveszi a kedvét ideiglenesen a sírástól. Természetesen hiábavaló próbálkozás volt. Sanyi ellentmondást nem tűrve bezárta az ajtót, Eszternek még elbúcsúzni sem volt ideje.

Nem szeretem a nagy szavakat, a végleges dolgokat. Most sem mondom ki, hogy vége. Találkozunk még, kis lakás! – gondolta.

– Én szívem szerint a bőrkanapét is elhoztam volna. Csak akkor teheted be ide még egyszer a lábad, ha az is a tiéd lehet. Bár, akkor sem. Inkább lehozom a két vállamon, és utána fekszem napokig a lumbágótól – találta ki a gondolatát a húga.

5. fejezet

Háta közepéig érő sötétbarna haját kontyba tekerte, a frufruját oldalra tűzte, a nagymamája biztosan megdicsérné, hogy nem lóg a szemébe a haja. Az egyik mellette álló dobozból előhalászta a laptopját, bedugta a konnektorba, és a könyvek tetejére tette. Kitöltött egy pohárral a legújabb kedvencből, St. Andrea Kutyafáját vörösborából. Bekapcsolta a mobilinternetet, megnyitotta a postaládáját, és rányomott az új üzenet ikonra.

Drága Piroska!

Beköltöztem az albérletbe, Hajni addig erősködött, hogy végül én is beszéltem a főbérlővel, letettem a kauciót, és most itt vagyok. Egyelőre gépiesen telnek a napjaim, a menetrend mindennap ugyanaz. Reggel felkelek, és eszembe jut, hogy kiszeretett belőlem és megcsalt a férjem. Aki nemsokára a volt férjem lesz, hiszen beadjuk a válókeresetet, vagy mit. Sosem gondoltam volna, hogy ezt a szót le kell írnom, végül is PR-os vagyok, nem ügyvédbojtár, vagy nem? Az pedig meg sem fordult a fejemben, hogy velem összefüggésben beszélek ilyesmiről. Az a szerencse, hogy Hajninak az egyik jó barátja válóperes ügyvéd, és ő segít majd intézni a dolgokat. Várjál, elkalandoztam. Folytatom a napi menetrendem ismertetését. Ébredés után ránézek a telefonomra, hogy megnézzem, írt-e Andrew SMS-t. Hívott-e esetleg éjjel. Hogy elmondja, mennyire sajnálja, hogy ez történt, és csináljunk vissza mindent. Ha akarom, újra elvesz feleségül Barbadoson. Nem igaz, hogy csak Győzike tudja elvenni Bea asszonyt többször is. Meg Norbi Rékát! A mobilom ellenőrzése után a Facebookon nézem meg, hogy írt-e nekem. Aztán megnézem az üzenőfalát. Ha tudná, hányszor rámegyek, szerintem már letiltott volna. Bár azt talán nem meri megtenni, végül is még előttünk a válóper! Majd elmegyek dolgozni, ahol első dolgom, hogy megnézzem a Facebookot. Tudom, nem nagy haladás, de legalább útközben nem tartom már kezemben a mobilt… És, édes Piri, fel sem hívom! Nem csörgettem fel éjszaka már legalább két hete! Remélem, büszke vagy rám. Ezt csak neked merem egyébként elmondani. Hajni képes lett volna rá, hogy minden este eljöjjön anyámékhoz, begyűjtse a telefonom, aztán reggel munkába menet átvehettem volna a Sütiboltban. Napközben egész jól ki tudok kapcsolni. Képzeld, már Xanaxot sem szedek. Tudom, hülye ötlet volt felíratni a dokival, de olyan jó volt valamibe kapaszkodni.

Még mindig nagyon haragszom Andrew Mortonra. Szerinted ez el fog valaha múlni? De szerintem már az is nagy dolog, hogy:

nem kezdeményezek hívást;

nem érzem azt, hogy szerelmes lennék belé;

újra felnőtt vagyok, hiszen egy albérletben élek. Egyedül. Igazából most először egyedül.

Szerinted menni fog? Eddig mindent Andrew csinált. Jövő héten bemegyek a bankba, hogy tudjak az interneten utalni. Harminchárom éves vagyok, és még nem kellett csekket feladnom. Vajon mennyi lesz itt a gázszámla?

És, Piroska. Megtettem, amit tanácsoltál. Felírtam az északkeleti falra a kívánságomat. Remélem, tényleg teljesül. Az egyik kolléganőm unokatesója három hónapja azt írta fel, hogy egzotikus útra vágyik, és most éppen Thaiföldön van. Én egy évet adtam a falnak. Tudod, mit kértem. Szerinted baj, hogy nem írtam oda, hogy nem Andrew-val képzelem el a boldog párkapcsolatot? Szerinted ez jelent valamit? Írjam újra?

Millió puszi neked.

Eszter

Rányomott a küldés gombra, feltápászkodott, mert megéhezett, de a hűtőben csak egy üveg nagy szemű olajbogyót talált. Egy post-it volt ráragasztva:

Testvérem. Ez az első hozzávaló az első új recepthez. Az ünnepi ebédem ráér. Csak folytasd, amit elkezdtél. Ja, és most rendelj egy pizzát. Nehogy nekem éhen halj!