Iszlám kislexikon

Editio Plurilingua

Budapest, 2024

ISZLÁM KISLEXIKON

© Serdián Miklós György

© EPL | BUD | HU | EU

ISBN 978-615-5461-23-1 | PRESS

ISBN 978-615-5461-24-8 | PDF

ISBN 978-963-9431-93-5 | EPUB

epl.bud.hu.eu@gmail.com

Előszó

Az Iszlám kislexikon a 2009-ben megjelent Iszlám szótár bővített, átdolgozott kiadása. Bár elsődlegesen ismeretterjesztő kiadványnak szánjuk, így is hiánypótló munka, hisz a magyar nyelvű szótárak nem adnak egységes képet az iszlám kultúrkörből származó, olykor több nyelvi áttételen keresztül meghonosodott szavak értelmezésével és helyesírásával kapcsolatban, és a szakirányú munkák is számos ellentmondást tartalmaznak.

Az Iszlám kislexikon többnyire a klasszikus arab szó elfogadottnak tekinthető (az európai normákat figyelembe vevő) új átírását adja meg. Ezért kizárólag ott jelezzük, hogy arab eredetű a szó, ahol ez a szövegkörnyezet miatt kétértelmű lehet. A vastag betűs forma a jelenleg elfogadott – vagy javasolt – írásmód, de számos helyen megadtuk a személynév vagy a fogalom lehetséges, ill. használatban lévő formáját. Utalnunk kell arra, hogy bizonyos személynevek esetében a teljes név áll, mert ebben a formában terjedt el széles körben.

Másutt csak a vezetéknév vagy éppenséggel az írói név áll, vagy esetenként meghagytuk a név angol nyelvű átírását. A függelékben megtalálhatók az iszlám világtörténelmének időrendi táblázata és a fontosabb Korán-idézetek.

A magyar nyelvben egyáltalán nem használatos torokhang vagy a marginálisan használatos q átírását szorgalmaztuk. Lehetőség szerint egyszerűsítettük a többféle h hang jelölését.

A Koránban nem szereplő, de a szöveg megértéséhez szükséges, esetenként további magyarázatot igénylő szavak dőlt betűvel jelennek meg a Korán-idézetekben. (L. A Korán – Előszó, Függelék – 2010-es kiadás.)

A munka gondolatébresztő jellegére újra szükséges utalnunk.

2013. április

A, a / Á, á

abája Hagyományos, köpenyszerű, női ruhadarab, régen gyapjúból vagy teveszőrből készült, és viselőjének törzsi és társadalmi állását is elárulta. A muszlimok önmaguk választotta megkülönböztető jelképe lett.

abangan (indonéz) Nem gyakorló muszlim, szinkretista.

Abbádida-dinasztia (1023–1091) Muszlim uralkodóház Andalúziában, pontosabban Sevillában és annak környékén. Az Omajjád Kalifátus bukása (1013) után az ún. „részkirályságok” (táifa / taváif t. sz. / = Reinos de Taifas spanyol) idején.

Abbász sah, I. (1588–1629) Perzsa uralkodó, a Szafavida-dinasztia legjelentősebb tagja. Irakból síita vallástudósokat hívott az országba a tizenkettes sía tanainak megismertetésére. Iszfahánt jelentős várossá fejlesztette. Az Oszmán-Török Birodalom ellenfele volt.

Abbászida-dinasztia (749–1258) A szunnita iszlám második kalifadinasztiája. Mohamed próféta nagybátyja, Abbász (568–652) után kapta a nevét. Az Abbászidák a keleti iszlám világban uralkodtak, az indiai Szind tartománytól (ma Pakisztán) Egyiptomig bezárólag.
A 8. sz. közepén döntötték meg – az Alidákkal együtt – a damaszkuszi Omajjád-dinasztiát az ún. „abbászida forradalom” során. A birodalmi központot Damaszkuszból áthelyezték Bagdadba (762). Az Abbászidák alatt a kalifa nemcsak katonai parancsnok (amír al-múminín / = a hívők „parancsnoka”), hanem egyben a legfőbb vallási vezető is volt (zill Alláh alá al-ard / = Isten árnyéka a földön). Az Abbászida-dinasztia tényleges politikai és katonai hatalommal csak 945-ig rendelkezett. Ezután tartományi emírek, később szultánok és atabégek uralkodtak, ez volt a „részkirályságok” kora. A 12. sz. közepén Dél-Mezopotámiában sikerült újra önálló hatalmat kiépíteniük. Az Abbászida Kalifátusnak a mongol hódítás vetett véget. Az Abbászidák néhány tagja elmenekült.
A dinasztia tagjait a mamlúkok a fővárosukba, Kairóba telepítették át. Az 1517-es oszmán hódítást követően a kalifai cím az Oszmán-ház szultánjaihoz került.

Abd al-Dzsabbár (?–1024) Muatazila teológus.

Abd al-Hajj (1374–1405) Illusztrátor és festő. Születési helye ismeretlen. Vélhetően Szamarkandban halt meg.

Abd al-Karím (1882–1963) Mohamed ibn Abd al-Karím al-Hattábí a francia és spanyol gyarmatosítók által együttes erővel levert marokkói rífi felkelés (1920–1926) vezére. Berber törzsből származott, és hagyományos muszlim neveltetésben részesült. Bíró (kádi) volt. A felkelést követően Réunionra menekült, de később visszatért az arab világba. Kairóban megalapította az „Arab Nyugat (Magreb) Felszabadítási Bizottságot”.

Abd al-Malik ibn Marván Omajjád kalifa. Uralkodása alatt (685–705) az arab lett a birodalmi közigazgatás hivatalos nyelve, ekkor épült meg Jeruzsálemben a Sziklamecset, és ő verette az első arab pénzérméket. Az arabok az ő idején foglalták el végleg Észak-Afrika központját, Karthágót Bizánctól (698).

Abd al-Muttalib ibn Hásim (?–578) Mohamed próféta nagyapja. A hagyomány szerint megálmodta, hogy hol kell keresnie Mekkában – a betemetett – Zamzam-forrást. Később őt bízták meg a forrás őrzésével. A Hásimiták az ő apjától származtatják magukat. Akkor halt meg, amikor Mohamed próféta nyolcéves volt. A hadíszok jelentőségteljesen említik.

Abd ar-Rahmán, Ájsa (1913–1998) Bint as-Sáti („a folyópart lánya”) álnéven is író egyiptomi szerző. Az arab nyelv, valamint a Korán-tudományok egyetemi tanára.

Abd ar-Rázik, Ali (1888–1966) Ali Abdel Raziq. Egyiptomi bíró és véleményformáló értelmiségi. Tanulmányait az Al-Azhar egyetemen és Oxfordban végezte. Elgondolása szerint Mohamed prófétát inkább szellemi, mintsem politikai vezetőnek kell tekinteni. Ezért az iszlám szerepe az államban nem lehet meghatározó.

abd Rabszolga, szolga. Összetett férfinevekben is szerepel. (Abd Allah /= Abdallah /= Abdullah / = „Isten szolgája”), vagy „a Megkönyörülő szolgája” (= Abd ar-Rahmán / = Abdurrahman) vagy „a Kegyelmes szolgája” (Abd al-Karím). A név második része Isten / Allah szinonimája.

Abdallah (1882–1951) Hásimita uralkodó, a mekkai serifek leszármazottja, akik a családfájukat Mohamed prófétáig vezetik vissza. Az újonnan létrehozott Transzjordánia első emírje (1921–1946), majd királya (1946–1949). Ciszjordánia elfoglalása után Jordánia királya (1949–1951). Miután Jeruzsálemben gyilkosság áldozata lesz, az unokája, Huszajn kerül trónra, majd II. Abdalláh néven ez utóbbinak a fia.

Abdelkader (1808–1883) Abd al-Qadir. Abd al-Kádir al-Dzsazáirí, emír. Vallási vezető, az algériai függetlenségi harc parancsnoka. Az arab és berber törzsek élén a francia gyarmatosítók ellen vív sikeres harcokat (1832–1847). „A hívők vezére” címet kapta. Költő és szúfi misztikus. Damaszkuszi emigrációjában több ezer keresztény életét menti meg egy pogrom idején.

Abdo, Mohamed (1849–1905) Muhammad Abduh Egyiptom főmuftija, a modern iszlám társadalomelmélet egyik megalkotója, Dzsamál ad-Dín al-Afgání tanítványa, és Rasíd Ridá tanára volt. Őt tekintik a 19. sz.-i iszlám reformmozgalom (al-iszláh ad-díní) elindítójának. Angolellenessége miatt hosszú ideig libanoni száműzetésben élt.

Abdul Bahá (1844–1921) Isten Dicsősége. Baháulláh, baháí vallásalapító legidősebb fia, akit szellemi örökösének nevezett ki. Abdul Bahá 1913. április 9–18. között Magyarországra látogatott, és a következő kijelentést tette: „Budapest lesz egyik középpontja Kelet és Nyugat egyesülésének, valamint ebből a városból fog szétáradni a világosság más helyek felé.” A tiszteletére emelt emléktábla a Nemzeti Múzeum kertjében található.

Abdullah bin Abdul Kadir (1796–1854) Leghíresebb műve az önéletrajza, „Haját Abdullah”. A maláj prózáról írt munkája elősegítette, hogy a maláj hivatalos nyelv legyen. Muszlim témákat dolgozott fel a maláj irodalomban.

Abdurrahman Wahid (1940–2009) Közhasználatú nevén Gus Dur. Indonéz politikus, a Nemzeti Ébredés Párt alapítója, Indonézia elnöke (1999–2001). Haladó szellemű, a vallások és felekezetek békés együttélésének hirdetője.

Abdülmecid, I. (1839–1861) Haladó szellemű oszmán-török szultán, a Tanzímát kor néven ismert reformista időszak uralkodója, akinek a nevéhez fűződik a „gülhánei hatt-i serif” program kiadása. Regnálása alatt létrejön az Oszmán Bank, és megújul a hadsereg. Menedéket ad Kossuthnak és számos magyar emigránsnak a szabadságharc leverése után (1849).

Abraha Etióp hadvezér, aki 525-ben elfoglalja Jement, ahol önálló uralmat épít ki. A hagyomány szerint 570-ben, ami az „Elefánt éve”, és a muszlim történetírás szerint Mohamed próféta születésének éve, megtámadja Mekkát. K 105

Ábrahám A Korán kinyilatkoztatása szerint Ibrahim. Isten küldi, hogy figyelmeztesse a zsidókat. Az iszlám őt tartja az első muszlimnak, aki még az iszlám kinyilatkoztatása előtt lett „tiszta egyistenhívő” és igazhívő (haníf). Ábrahámnak a muszlim hagyomány szerint nem Izsákot, hanem Iszmáíl nevű fiát – az arabok vélt ősapját – kellett volna próbatételképpen feláldoznia Istennek, ennek a helyén építette fel a Kába szentélyét, az „(Egyetlen) Isten” imádására. A muszlimok „Isten Barátjának” (halíl) is nevezik. Ábrahám áldozati ünnepe az „Íd al-Adhá”.

Abú al-Hakam Gúnynevén Abú Dzsahl, „a tudatlanság atyja”. A pogány mekkaiak egyik vezetője, Mohamed próféta kortársa és egyik ellenlábasa volt. A badri csatában esett el (624).

Abú al-Kászim, Mohamed (?–934) A „rejtőzködő imám”. A tizenkettes sía követői számára a 12. imám, aki 874-ben tűnt el, 12 évesen. Látták bemenni egy barlangba, ahonnan nem jött elő. Hívei később bejelentették mennybemenetelét.

Abú Bakr (632–634) Mohamed próféta harmadik feleségének, Ájsának az édesapja. A mekkaiak közül az elsők közt tér be, ill. veszi fel az iszlámot. Abú Bakr az „igaz” nevet kapta az utókortól. Mohamed próféta imámnak nevezte ki, aminek egyedi jelentése van, vö. később síiták, háridzsiták szóhasználatával. Mohamed több alkalommal is megbízta Abú Bakrot a pénteki ima vezetésével. Mohamed próféta halála után az első kalifa, ill. az első a négy „igaz úton járó” (ar-rásidún) kalifa közül.
A síiták bitorlónak tekintik, mert felfogásuk szerint Alinak kellett volna követnie a Prófétát.

Abu Dhabi (= Abu Dzabi)

Abú Dzsihád (1935–1988) Khalil al-Wazir a Fatah párt egyik alapító tagja és fegyveres szárnyának (al-Ászifa) parancsnoka, az Első Intifáda szervezője. Izraeli ügynökök gyilkolták meg Tuniszban.

Abú Hanífa (699–764) A négy vallásjogi iskola (mazhab) egyikének (a hanafita iskolának) kidolgozója. Jellemzője a vélemény (raj) és a helyi szokásjog figyelembevétele. Tanításait egyik tanítványa, Abú Júszuf jegyezte le. Sírja Bagdadban található.

Abú Hurajra Abu Huraira: a „cicák atyja”. Mohamed próféta társa, számos hadísz közlője.

Abú Lahab Mohamed próféta egyik nagybátyja és esküdt ellensége, aki nem biztosította számára a klán védelmét. K 111

Abú Nidál (1937–2002) Sabri al-Banna, palesztin ellenálló. 1974-ben szakít a Fatahhal, és megalapítja a „nyugati világban” Abú Nidál Csoportként ismert szervezetet. Elutasít minden lehetséges béketárgyalást Izraellel, ezért a Fatah vezette PFSZ-szel is ellenséges viszonyba kerül. Irakban halt meg, máig tisztázatlan körülmények között.

Abú Nuvász (747–815) Igazi nevén Ibn Háni. Ragadványnevén a „fürtös”. Hárún ar-Rasíd, valamint ennek fia, al-Amín kalifa korában alkot. Költészetében a városi társadalom képviselője. Kigúnyolja az affektált beduin költészetet utánzó városi költőket. Híresek borversei, valamint szerelmi költészete. Megújítja a verselés formai eszközeit a „díszítőelemek” (badí) tudatos alkalmazásával. Az ún. iraki „modernek” vezéralakjaként a vallási aszkézis költészetében is jelentőset alkot. Munkássága nagy hatást gyakorol későbbi arab költőkre, elsősorban Andalúziában.

Abú Szajjáf Csoport A Fülöp-szigeteken (Mindanao) működő iszlámista gerillaszervezet, amely a muszlim többségű tartomány teljes elszakadásáért küzd. Célja egy iszlám állam megteremtése. Vélhetően kapcsolatban áll az al-Káidával is.

Abú Szufján A pogány kori Mekka egyik vezetője. Mohamed próféta ellensége volt, de később a megbékélésen munkálkodott, majd 630-ban, amikor Mekka behódolt, megtért az iszlámra és részt vett a hódításokban, ahol mindkét szemét elvesztette. Fia, Muávija lett az első omajjád kalifa Damaszkuszban.

Abú Tálib Mohamed próféta nagybátyja, Ali édesapja. Mohamed nagyapjának halála után magához vette a prófétát, aki Abú Tálib 619-ben bekövetkezett haláláig
a védelme alatt állt.

Aceh (indonéz, ejtsd: acseh) Félautonóm tartomány Szumátrán. A lakosság 98%-a muszlim. Elsőként ide érkezett meg az iszlám az indonéz szigetvilágban. Hosszabb fegyveres harc után a sziget iszlám önrendelkezésű autonómiát kap. A szökőár okozta károk helyreállításában részt vett a Magyar Iszlám Közösség és a Magyar Vöröskereszt is.

adab Klasszikus jelentése: „jó modor, udvariasság, erkölcs, az előírásszerű szokások ismerete”. A középkori irodalomban a hivatalnokréteg és a művelt emberek számára írt kézikönyvek elnevezése. Az első adab műveket Ibn al-Mukaffaa írja. Az arab nyelvű adab irodalom szórakoztató, ugyanakkor nevelő célzatú szövegeinek legnagyobb mestere a 9. sz.-ban al-Dzsáhiz. A későbbiekben terjedelmes „adab enciklopédiák” készülnek, amelyekben a nyelvhelyességtől a történelmen át a szépírásig szinte minden téma megtalálható. A szó mai jelentése: szépirodalom.

adála Igazságosság. Az igazságossághoz való ragaszkodás. Ez a fogalom jelentős szerepet játszik a mai iszlámisták vagy a vallásosan motivált muszlim (politikai) szervezetek gondolatrendszerében. A Korán a hívők feladatának jelöli meg az igazságosságot. K 5:8

Ádám Az iszlám felfogás szerint az első ember és az első próféta. Isten agyagból teremtette. A Koránban több helyen szerepel.

Áden 1839 és 1967 között brit fennhatóság alatt állt.
A 20. sz.-ban a szocialista Dél-Jemen fővárosa. A Jemeni Köztársaság legfontosabb kikötővárosa.

adzsam A középkorban a nem arab muszlimokra, főképp az irániakra használt megnevezés.

Adzsmán Az Egyesült Arab Emírségek hét tagállamának legkisebb országa.

Afgáni, Dzsamál ad-Dín (1839–1897) Neve afgán származására utal. Al-Afgáni a modern iszlám egyik megalkotója, a pániszlámizmus szószólója. Küzd a gyarmatosítás ellen. Isztambulban, Kairóban, valamint párizsi emigrációjában tevékenykedik.

Afganisztán Az iszlám a 7–8. sz., ill. az omajjád kalifák seregeinek megjelenése óta van jelen a térségben. A lakosság 88%-a szunnita, 12%-a síita. A lakosság 50%-ban dari, 35%-ban pastu nyelvű. A terület az ókortól kezdve különböző iráni birodalmakhoz tartozik. Az önálló afgán államiság a 18. sz. elején jön létre. Záhir sah uralkodása alatt (1933–1973) a városokban végbemegy az „iszlám modernizációja”. A nők tanulhatnak, ill. munkát vállalhatnak. Nem kötelező a burka viselése. 1973-ban Mohamed Dáúd herceg a kommunisták segítségével átveszi a hatalmat. A szovjet megszállókat (1979–1989), valamint a Núr Mohamed Taraki és Háfizulláh Amín által képviselt bábkormányokat a „nemzeti dzsihád” külföldi segítséggel elűzi. 1996-ban a szovjetellenes harcok során megerősödött tálibok veszik át a hatalmat, akik a Buddha-szobrok megsemmisítésével – 2000-ben – kivívják a világ ellenérzését. Afganisztán 2001 óta – az USA vezetésével működő „nemzetközi békefenntartók” által – ellenőrzött ország. Az idegen megszállók elleni harcban a tálibok törzsi alapon szerveződő vallásos politizálásához a „sivatagi iszlám nemzetközi brigádjainak” eszmerendszerei és különféle vahhábita ideológiák társulnak.

Aflaq, Michel (1910–1989) Damaszkuszi keresztény családból származik. A Baasz Párt egyik alapítója, egyben a pánarab nacionalizmus ideológusa. Élete végén szakít a szíriai baaszistákkal. Irakban telepszik le a párt névleges főtitkáraként.

Afrika Az arabok 641-ben, Egyiptom meghódításával hozzák be az iszlámot Afrikába. 698-ban, Karthágó bevételével a Földközi-tenger teljes déli partvidéke a kezükbe kerül. Az iszlamizáció a kontinensen északról délre halad, ill. a Szaharát átszelő kereskedelmi utak, később az Indiai-óceán partvidékei mentén, a társadalmi rétegekben pedig fentről lefelé. A mali királyi udvarokban például muszlimok lettek az írnokok, így a helyi uralkodók az iszlámot magasabb rendűnek tartották a saját vallásuknál. Jellemző a szimbiózis a helyi vallások és az iszlám között. Mivel az iszlám szemben állt a kereszténységgel, a helyiek számára elfogadhatóbbnak tűnt, ezért a 19. sz.-tól akár „gyarmatosítóellenes” vallásnak is tekinthető. Kelet-Afrikában létrejön az ún. „szuahéli iszlám”, miután iráni és arab kereskedők helyi nőket vesznek feleségül. A 20. sz.-ban egy afrikai önmeghatározó mozgalom, az ún. „afrikanizmus” valamelyest gyengítette az iszlám pozícióját a kontinensen. Afrikában az iszlám ma is hittérítő vallásnak számít. Etiópiában a 20. sz. második felében a korábban animista törzsek – elsősorban a szaúdi hittérítők munkája nyomán – sorra vették fel az iszlámot.

aga Magas kormányzati és katonai rang az Oszmán Birodalomban. A török hódoltság idején Magyarországon is használatos. A legjelentősebb aga a „janicsár aga” volt. A szó eredeti jelentése „idősebb testvér, nagybácsi”. A Közel-Kelet egyes országaiban ma is használatos mint udvarias megszólítás.

Aga Khan A nizári iszmáílita imámok Haszan Ali sah (?–1881) óta az „aga kán” címet viselik. Átöröklése a közvetlen vérvonalat követi. A jelenlegi Aga Khan, Karím, 1977-ben Londonban megalapítja az „Iszmáílita Tanulmányok Intézetét”. Az 1967 óta működő „Aga Khan Alapítvány” székhelye Genf. A Magyar Királyság területén a kora középkorban izmaelitáknak nevezik a muszlimokat.

Aglabida-dinasztia (800–909) A bagdadi abbászida kalifa nevében a mai Tunézia területén kormányzó, független emírdinasztia. Fővárosuk Kajraván.

ahbas Libanonban alapított iszlámista csoport tagja. Vezetőjük Abdalláh al-Harari sejk, aki az al-Habasí (= az Etióp) nevet kapja. Az irányzat bírálja a vahhábitákat és a Muszlim Testvéreket is.

ahd Ígéret, amit a szunnita közösség tesz megválasztott vezetőjének.

Ahl al-Bajt „A ház népe.” Mohamed próféta rokonai és ezek leszármazottai, akiket „szajjid”, és„seríf” címmel illetnek.

ahl al-kitáb „A Könyv emberei”, „a Könyv népe(i)”. Keresztények és zsidók, akik kinyilatkoztatásként megkapták, ill. befogadták az Írást.

ahl-i hakk (arab-perzsa) Ahl-e haqq: az „Igazság népe”, azaz „Isten népe”. Vallási irányzat Azerbajdzsán, Kurdisztán és Irán területén. A közösség a közösség gyűléseire helyezi a hangsúlyt. A közösség tagjai szigorúan követik szellemi vezetőjük útmutatásait. Az alacsonyabb néprétegek titkos vallása; síita szúfi irányzatnak is tekinthető.

Ahmad Khan, Sir Sayyid (1817–1898) Sir Szajjid Ahmad Kán indiai liberális gondolkodó, a modern indiai oktatás és reform iszlám megalapítója.

ahmadíjja Mirza Gulam Ahmad (1839–1908) tanításán alapuló, az iszlámból kiinduló vallási irányzat. Mirza Gulam Ahmad kijelentette, hogy ő „Krisztus, Mahdí és Krisna avatárja, Buruz és Mohamed próféta megjelenése, világmegváltó”, akire más vallások hívei is vártak, és Isten engedélyezte neki, hogy fogadja a hívek bizalmi nyilatkozatait. 1974-ben Pakisztánban a Nemzetgyűlés az ahmadíjja-tagokat kizárja az iszlám közösségből. Ezt követően nagyarányú kivándorlás veszi kezdetét.
A „nyugati országokban” sokrétű vallási propagandát folytatnak.

ája (áját t. sz.) Jel, vers. A Korán-szúrák számozott részegysége.

ajatollah (arab-perzsa) Ájat Alláh: „az Isten jele”. A tizenkettes síita iszlámban a vallási vezetők címe.

Ajjúbida-dinasztia Kurd eredetű szunnita uralkodóház. 1171–1260 között Egyiptomot, Szíriát és Felső-Mezopotámia egyes részeit ellenőrzi. Aktív szereplője a keresztes háborúknak. Leghíresebb uralkodója Szaladin.

Ájsa (614–678) Áisa, Mohamed próféta harmadik felesége. Abú Bakr, az első szunnita kalifa lánya. A Hívők Anyja (Umm al-Múminín) nevet kapta, a hadísz egyik legfontosabb átadójának számít.

Akbar (1556–1606) A Mogul Birodalom fénykorának uralkodója.

akída Hitvallás. Kötelék. Az iszlám hit alaptételei gyűjtőfogalma: hit az Istenben, az angyalokban, a Könyvben (az Írásban), a prófétákban és az Utolsó Ítélet Napjában. A síiták az imám személyét is hozzáteszik. Az iszlám dogmatika és teológia fontos alkotóeleme.

al-Akszá Mártírjai Brigádok A Második Intifáda során alakul meg. A szervezet később radikalizálódik.

al-Akszá mecset „A legtávolabbi mecset.” Az iszlám harmadik szent helye, amit Mohamed próféta a csodás éjszakai utazása során meglátogatott. A jeruzsálemi Templom-hegyen áll. K 17:1

Ál Család- és utódnév. Dinasztiák elnevezésében is előfordul. Megtalálható számos mai arab uralkodócsalád nevében, lásd Ál Khalífa, Ál Szabáh, Ál Bú Szaíd.

Alamut Erődítmény Iránban, az Elburz-hegységben.
A 12. sz. elejétől a 13. sz. közepéig a nizári állam székhelye. Jelentős szerepet játszik a síita iszlámban. Haszan-e Szábbah mozgalma, valamint a terrorizmussal rokonítható aszaszinok teszik ismertté a „nyugati irodalomban”.

alaviták A 11. síita imám követői, nevüket az „Ali iláhi” (az isteni Ali) kifejezésből kapták. Ma Szíria vezető rétege, és a lakosság mintegy 20%-a. Az alaviták Szíriában és Törökországban élnek. Tanaikban keresztény és zoroasztriánus elemek találhatók. A mekkai zarándoklatot a szentek sírjainak látogatásával helyettesítik. Felfogásuk nem egyezik meg az iszlám ortodoxiában gondolkodó szunnita ulemák elképzeléseivel. Saját húsvétjuk és Szentháromságuk (Mohamed, Ali és Szalmán, a perzsa) van, de nincsenek mecsetjeik. A jeruzsálemi mufti fatvája óta tekintik őket igazi muszlimnak, a muszlim közösség tagjainak. Később az iráni síiták – az iszlám forradalom győzelme után – politikai okokból elismerik őket.

Albánia Albán Köztársaság. Muszlim többségű európai ország. A szocialista pártállam vallásellenes magatartása visszaveti a hitéletet. Ma az iszlám – az olajdollárok segítségével – egyre erősödik.

Aleppó Szíria egyik legnagyobb városa. Híres a város közepén emelkedő erőd, amelynek egy ideig Bem apó volt a parancsnoka.

Alexandria A várost Nagy Sándor alapította Kr. e. 332-ben. Itt állt az antik világ „hét csodájának” egyike, a világítótorony. Az újjáépített Alexandriai Könyvtár is itt található. Ma Egyiptom második legnagyobb városa, kikötőváros.

Algéria Algériai Népi Demokratikus Köztársaság. A fővárosa Algír. Magreb-ország, a lakosság szinte 100%-ig muszlim. A francia gyarmatosítók elleni harc jelentős emberáldozatot követelt. Az ország 1962-ben nyerte el függetlenségét, a hadsereg tisztjei által irányított Nemzeti Felszabadítási Front került hatalomra. Az 1990-es évek elején a radikális Iszlám Üdvfront iszlámista megoldásokat szorgalmazott, ami polgárháborúba torkollt (1991–2002).

Alhambra A vörös város. Erőd és palota, a Naszridák székhelye volt. Mai formájában a 14. sz.-ban épült Granadában.

Ali (600–661) Ali ibn Abi Tálib, Mohamed próféta unokatestvére. Fátimának, a Próféta lányának a férje. Ali az elsők közt tért meg az iszlámra, ő lett a 4. kalifa (656–661). A síiták szerint a Próféta után rögtön hatalomra kellett volna kerülnie, és véleményük alapján Ali az első jogszerű imám, ezért a síiták tőle származtatják az imámokat. Uralkodása alatt végig polgárháborús a helyzet. A háridzsiták Kúfában meggyilkolják. Ali és Fátima házasságából születik Haszan és Huszajn.