Stephanie Scott

Ami maradt belőlem

részlet

Athenaeum

A fordítás alapjául szolgáló mű:
Stephanie Scott: What’s Left of Me Is Yours
Copyright © Weidenfeld & Nicolson an imprint of The Orion Publishing Group Ltd., 2020, 2021
An Hachette UK Company

Hungarian translation © Bartók Imre, 2022

Minden jog fenntartva.

Kiadta az Athenaeum Kiadó,
az 1795-ben alapított Magyar Könyvkiadók
és Könyvterjesztők Egyesülésének tagja.
1086 Budapest, Dankó u. 4–8.
Tel.: 1-235-5030
www.athenaeum.hu
www.facebook.com/athenaeumkiado

ISBN 978 963 543 255 4
ISSN 2939-5623

Felelős kiadó: Dian Viktória
Felelős szerkesztő: Koronczai-Fekete Viktória
Szerkesztette: Helfrich Judit
Műszaki vezető: Drótos Szilvia
Borító: Földi Andrea

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette: Ambrose Montanus

Subhashininek, Rogernek és Tomnak,
szívem minden szeretetével

Büntetésem bármekkora,

bármily rövid út szabatott,

a végzetem parancsnoka,

a lelkem ura én vagyok.1

William Ernest Henley: Legyőzhetetlen (részlet)

Előhang

A Szarasima csodálatos név, és most már kizárólag hozzám tartozik. Nem ezen a néven születtem, de úgy döntöttem, hogy ezt fogom használni, mivel egykor anyámat is így hívták.

Az a szokás, hogy ha először találkozol valakivel, akkor elmondod neki, ki vagy, és honnan jöttél, de akár tudsz róla, akár nem, te már ismersz engem, és a történetemet is. Nézd csak meg jobban! Kutakodj egy kicsit a tudatod mélyén, pörgesd végig a régi újságokat, a magazinokat, a bulvárlapok bűnügyi rovatait, amelyek még ott vannak valahol a fiókban, és rám fogsz találni! Én vagyok az a sor az újság lapjának alján; én vagyok az utolsó mondat, amely után már semmi sem következik.

Túl messzire ment
a vakareszaszeja?

Írta: Jamada Ju

A megjelenés dátuma: 1994. május 16., 18 óra 30 perc

A Tokiói Kerületi Bíróságon a mai nappal elkezdődött a Szató Rina meggyilkolásával vádolt Nakamura Kaitaró pere.

Az ügy annak a körülménynek köszönhetően került a nemzetközi érdeklődés homlokterébe, hogy a vádlott, a vakareszaszeja Nakamura, az úgynevezett „házasságromboló” ipar ügynöke beismerte, hogy eredetileg az áldozat férje, Szató Oszamu bérelte fel, és bízta meg a felesége, Szató Rina elcsábításával, hogy ily módon teremtsen kellő ürügyet a maga számára a váláshoz.

Nakamura állítása szerint egymásba szerettek az elhunyttal, és már az új, közös életüket tervezgették. Amennyiben bűnösnek találják, a vádlott legkevesebb húsz évre számíthat, de könnyen előfordulhat az is, hogy a bírák halálra ítélik.

„Nem volna szabad engedélyezni, hogy egyáltalán működhessen olyan üzletág Tokióban, amelynek egyetlen célja a házasságok tönkretétele. Rina volt az egyetlen gyermekem, egyúttal a családunk szíve. Sosem fogom túltenni magam az elvesztésén, és nem bocsátok meg a tettesnek” – közölte az újságírókkal Szató Rina apja, Szarasima Jositake.

Szató Rina egy hétéves lánygyermeket hagyott maga után.

Emlékszel, mikor olvastál először az ügyről? Esetleg otthon voltál, és a konyhaasztal mellett ücsörögve fogyasztottad a reggelidet, vagy az irodában böngészted át a híreket? Látom magam előtt, milyen képet vágtál, amikor a családomról olvastál: összevontad a szemöldöködet, és kis árkok jelentek meg az orrod felett. Talán éppen a frissen főtt kávé megnyugtató illata járta át a levegőt; bárhogyan is, egy idő után megcsóváltad a fejed, és továbblapoztál. Elvégre a világ tele van különös dolgokkal, miért is lepődnél meg éppen ezen.

Amikor Kaitaró belépett anyám életébe, a vakareszaszeja még nem számított elterjedtnek Japánban. Az iparág elsősorban annak köszönhette a felvirágzását, hogy komoly igény mutatkozott rá; ez az igény ma már mindenütt jelen van a világon. Nézz csak körbe: ott vannak, akiket szeretsz, ott vannak, akik szeretnek téged, és ott vannak, akik azt akarják, ami a tiéd. Ők mind ugyanolyan könnyedén beléphetnek az életedbe, ahogy Kaitaró lépett be az enyémbe.

Most már emlékszel, hogy mikor és hol találkoztunk először? Esetleg a The Telegraph, a The New York Times, a Le Monde vagy a The Sydney Morning Herald lapjain? A történetem a külföldi sajtóban ezen a ponton véget is ér. A később megjelent cikkek már elsősorban magára a házasságrombolás iparágára, illetve azokra az ügynökökre koncentráltak, akik ilyen munkakörben dolgoznak, ám ezekben már nem tettek említést rólam. Egy élet, amelyet újra kell építeni, nyilván kevésbé érdekes, mint egy olyan élet, amelyet már végérvényesen tönkretettek. Még Japánban is eltűntem az újságok lapjairól.

Első rész

Ha tudás birtokában tekintünk a világra,

akkor felismerjük, hogy a dolgok még akkor is változatlanok, ha egyébként folyamatosan alakulóban vannak.

Misima Jukio

Szumiko

Mit rejt a név?

A Szarasimák számára a gyermek elnevezése családi ügy. Az én számomra a nevem azt jelentette, hogy egy olyan hagyományhoz kapcsolódom, amely mindvégig meghatározza majd az életemet. Az anyai ágon lévő rokonok neveit mindig a megurói kijodzsiban választották ki. Az utcánk végén lévő parkból rá lehet látni a templomra. A domb lábánál áll, a negyedünk közepén; a tetőgerendák zöld csúcsai szépségesen izzanak a napsütésben, a terasz vörös oszlopai pedig a környező épületek fölé magasodnak.

Amikor felcseperedtem, nagyapám elmesélte, hogy a családunk azóta jár ide imádkozni, hogy Tokióba költöztek. Elmondása szerint még akkor is itt imádkoztak, amikor bombázták a várost. A háború után a templomot újjáépítették. Számára a hely az újjászületés jelképévé vált.

Ez az oka, hogy miután Anya felépült a szülésből, ahelyett, hogy a nappali északi sarkában lévő kamidana2 körül gyűltek volna össze, a családom tagjai inkább kijodzsiba mentek. Anyám a karjában vitt be a kapuk alatt, és így tartott akkor is, amikor az épület középpontjába lépett.

Ahogy felmentünk a főcsarnokba vezető kőlépcsőkön, felpillantott a szélesen elnyújtózó famennyezetre, és végigjáratta a tekintetét az épületen túlnyúló, ívelt ereszcsatornákon, amelyek a napfény jó részét kizárták, és hűvös, sötét árnyakat rajzoltak a templom belvilágába. Amikor beljebb kerültünk, megcsapta az orrunkat a tömjénfüst. Az oltár előtt mintha minden irányból huzat vágtázott volna körülöttünk. Odakint megkongatták a környező szentélyek rézcsengettyűit.

Én magam nem emlékszem az útra, de utólag elég világosan látom magam előtt a történteket: krémszínű pólyában pihenek, az apám viszi Torát, a kis játék tigrist, amit Nagyapától kaptam, és ott van mellettünk a komor hangulatot árasztó, háromrészes öltönyt viselő nagyapám is. Annyiszor hallottam már ezt a történetet, hogy néha olyan érzésem van, mintha már én magam is emlékeznék rá.

Az egyik szerzetes, aki meglehetősen sápadtnak tűnt az indigókék csuhájában, meghajolt a nagyapám előtt, és átvett tőle egy erszényt, amelybe előzőleg néhány kiválasztott nevet helyeztek. Az anyám készítette elő ezeket a neveket azután, hogy először megbeszélte egy asztrológussal, majd kiválasztotta a szóba jövő lehetőségek közül a kedvenceit, ügyelve arra, hogy a családnevemmel kombinálva mindegyik név ecsetvonásai az ideális számot adják ki.

Még most is látom őt magam előtt, ahogy az étkezőasztalunknál ül az otthoni papucsában, farmerjában és a túlméretezett pólójában, amely elrejti azt a dudort, ami történetesen nem más, mint én magam. A redőnyöket felhúzták, és a napfény élesen beragyogja a házunk márványpadlóját. A konyhában dolgozik a rizsfőző, a mosott ruha pedig kiterítve várakozik a szárítón. Anyám lefektet az asztalra némi rizspapírt, és közelebb húzza magához a mozsarat, melyben a tintát tartja. Látom, ahogy belemártja az ecset végét a tintába, érzem a föld és a fenyőfa gazdag illatát a levegőben, és miközben az ecset végét a papírhoz illeszti, s a lószőrből készült sörték meggörbülnek, ő megalkotja az első, lágyan csordogáló vonást.

A szerzetes még egyszer meghajolt, majd betette a neveket az oltáron lévő sekély edénybe. Aztán letérdelt, felvett egy aprólékosan megmunkált, fából készített legyezőt, és a paravánok közt száguldozó fuvallatok ütemére kibontotta, s tovább kavarta maga körül a levegőt. Mindenki néma csendben figyelte. A tömjén szürke füstje a szellőzők felé távozott, ahogy az anyám által megfestett nevek egymás után szintúgy a mennyezet felé vándoroltak. A művelet végén csupán egyetlenegy maradt a helyén, és hevert magányosan a tíkfa felületén:

Nagyapa letérdelt, felvette a papírt az oltárról, és széles mosollyal az arcán kiolvasta a nevem írásjeleit, hozzátéve azok jelentését: „ünnep”, „szépség”, „gyermek”.

– Szumiko – mondta. – Szarasima Szumiko.

Apám az egész szertartás alatt végig csendben volt. A születésemet megelőző hetekben szóba került, hogy esetleg tartsanak „örökbe fogadó” szertartást. A hatályos japán törvények szerint mindkét házastársnak egyazon családnevet kell viselnie, bizonyos esetekben azonban a férj felveheti a felesége családnevét, csatlakozhat a háztartásához, és így az anya neve és ága folytatódhat tovább. Az apám második fiú volt, úgyhogy a családja minden ellenkezés nélkül ráállt a dologra. Csakhogy azon a napon, miközben a szerzetes elővett egy friss papírt, és hozzálátott, hogy felírja rá az újonnan kapott nevemet, apám megszólalt:

– Szató – mondta. – A gyerek Szató, nem pedig Szarasima.

Jegyzetek

1Gyöngyös Imre fordítása

2Kis házi szentély – a jegyzeteket a fordító készítette

Tartalom

Előhang

Túl messzire ment a vakareszaszeja?

Első rész

Szumiko

Mit rejt a név?

Amit tudok

Rina

Atami

Szumiko

Tokió

Harangok

Rina és Kaitaró

Új ügy

Ezüst-halogenid

Esti piac

Szumiko

Bizonyíték

Kötelékek

„elfelejtett felek”

Jogi védelem

Otthon

Gyöngyök

Josi

Bucudan

Második rész

Rina és Kaitaró

Hüvelykagyló

Újrakezdés

Álmatlan város

Ebiszu

Érintés

Kövess!

A narancsok illata

Tükörkép

Szumiko

Cipők

Rina és Kaitaró

Játék babák

Mintha minden rendben volna

Karaszu

Hallgatni

A sok csillogás

Harmadik rész

Szumiko

Ideiglenes romok

Gyilkosság papíron

Élet vagy halál

Rina és Kaitaró

Vérszegény fekete-fehér

Szumiko

Birtoklás

A változékony tenger

Családfő

Rina és Kaitaró

Leszámolás

Hazaérkezés

Első szerelem

Utolsó szerelem

Negyedik rész

Szumiko

Simoda

A gyereknek

Szemet szemért

Josi

1994

Nincs pihenés

Szumiko

Nakamura kaitaró pere

A napraforgó és a mérleg

Rina

Az igazság

Menekülés

Gyilkosság

Ötödik rész

Szumiko

Lélegzet

Szadame

Mit rejt a név…

Amit tudok

Köszönetnyilvánítás

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Lora – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0