Balhüvelykem bizsereg

részlet

Translation entitled „Balhüvelykem bizsereg”
© 1968, Agatha Christie Limited.
All rights reserved.

Agatha Christie: Towards Zero
© 1968, Agatha Christie Limited.
All rights reserved.

AGATHA CHRISTIE® TOMMY AND TUPPENCE® and the Agatha Christie Signature® are registered trademarks of Agatha Christie Limited in the UK and elsewhere.
All rights reserved.
www.agathachristie.com

Fordította Horváth Kornélia
Borítóterv Tillai Tamás

Hungarian translation © 2015, 2023 Horváth Kornélia
Magyar kiadás © 2023 Helikon Kiadó, Budapest
A Helikon Kiadó a Libri Könyvkiadó Kft. imprintje.

Felelős kiadó M. Nagy Miklós
Felelős szerkesztő Kárpáti Gábor Csaba
A szöveget gondozta Tomka Eszter
Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

ISBN 978 963 620 154 8

www.helikon.hu

Elektronikus változat
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette Ambrose Montanus

Ezt a könyvet azon itthoni és külföldi olvasóimnak írtam, akik leveleikben arról faggatnak: „Mi történt Tommyval és Tuppence-szel? Mit csinálnak mostanában?” Szívélyes üdvözletem küldöm mindannyiuknak, és remélem, élvezni fogják velük a találkozást. Bár Tommy és Tuppence kissé megöregedett, de kalandos szellemük töretlen!

Balhüvelykem bizsereg

Gonosz lélek közeleg

Shakespeare: Macbeth

I.
Napos Orom

1. Ada néni

Mr. és Mrs. Beresford a reggelizőasztalnál ült. Ugyanebben a pillanatban Anglia-szerte hozzájuk hasonló, hétköznapi, korosodó párok százai ették a reggelijüket. Átlagos hétköznap volt. Lógott az eső lába, de még nem döntötte el, hogy valóban esni fog-e.

Mr. Beresfordnak annak idején vörös haja volt. Ahogy az a vörös embereknél általában történik, egy bizonyos kor elérése után az ő haja is fakósárgás színbe csavarodott, bár néhol még felcsillant benne egy-egy vörös tincs. Mrs. Beresfordnak fiatalkorában dús, vadul göndörödő, fekete haja volt, de sötét haját immár itt-ott ősz tincsek tarkították. Az összhatás igen kellemes volt. Mrs. Beresford annak idején fontolóra vette, hogy befesti a haját, de végül úgy döntött, hogy megmarad az eredeti állapot mellett, ami különben is tetszett neki. Így aztán inkább beszerzett egy új árnyalatú rúzst, hogy felvidítsa magát.

Egy idősödő pár a reggelizőasztalnál. Egy kívülálló kellemes, hétköznapi párnak gondolta volna őket. Ha ezen kívülálló történetesen fiatal lett volna, még azt is hozzáteszi: „Jaj, igen, aranyosak, de halálosan unalmasak, akár az összes többi vénség.”

De Mr. és Mrs. Beresford még nem tartották magukat vénnek, és fogalmuk sem volt róla, hogy pusztán koruk miatt őket is automatikusan halálosan unalmasnak nyilvánítják. Természetesen csak a fiatalok, ők pedig, gondolták volna elnézően, semmit nem tudnak az életről. Szegénykék, folyamatosan a vizsgákon meg a nemi életükön aggódnak, és teljesen lefoglalja őket, hogy mindenféle furcsa ruhát vásároljanak, és különös frizurát kreáljanak, hogy minél jobban kitűnjenek a sokaság közül. Mr. és Mrs. Beresford úgy vélték, hogy épp csak túl vannak életük delén. Elégedettek voltak az életükkel, és szerették egymást, napjaik pedig csendesen, kellemesen teltek.

Természetesen időről időre az ő életükben is adódtak kellemetlenségek. Mr. Beresford felnyitott egy levelet, átfutotta, majd a bal kezénél lévő kupacra tette. Felemelte a következő borítékot, de nem tépte fel. A felbontatlan levéllel a kezében a pirítóstartóra meredt. Felesége egy darabig figyelte, majd így szólt:

– Mi a baj, Tommy?

– Baj? – ismételte Tommy bizonytalanul. – Baj?

– Azt kérdeztem, mi a baj – mondta Mrs. Beresford.

– Semmi – mondta Tommy. – Miért lenne baj?

– Rágódsz valamin – mondta Tuppence szemrehányó hangon.

– Nem, csak elbambultam.

– Szamárság. Történt valami?

– Nem, természetesen nem. Mi történt volna? Megjött a számla a vízvezeték-szerelőtől – tette hozzá.

– Á – mondta Tuppence megértő hangon. – Minden bizonnyal több, mint amire számítottál.

– Természetesen – felelte Tommy –, ahogy az lenni szokott.

– Nem is értem, miért nem álltunk vízvezeték-szerelőnek – mondta Tuppence. – Ha vízvezeték-szerelő volnál, akkor lehetnék a segéded, és lapátolnánk be a pénzt.

– Igazán oktondiak vagyunk, hogy elszalasztottuk ezt a lehetőséget.

– A vízvezeték-szerelő számlája volt az, amin elmerengtél?

– Nem, csak egy szórólapon.

– Fiatalkorú bűnözők vagy társadalmi egyenjogúság témában?

– Nem, csak egy új öregek otthona.

– Annak legalább van értelme – mondta Tuppence. – De miért vágtál olyan aggodalmas arcot?

– Nos, eszembe jutott valami.

– Igen, de mi?

– Gondolom, erről jutott az eszembe – mondta Mr. Beresford.

– Micsoda? – kérdezte Tuppence. – Tudod, hogy végül úgyis kiszedem belőled!

– Semmi égetően fontos. Csak arra gondoltam, hogy talán… nos, eszembe jutott Ada néni.

– Á, értem – mondta Tuppence megértően. – Igen – tette hozzá halk, mélázó hangon –, Ada néni.

Egymásra néztek. Manapság sajnos szinte minden családban akad egy Ada néni. Természetesen hívhatják őket Amelia néninek, Susan néninek, Cathy néninek vagy Joan néninek is. Lehetnek nagyanyák, idős unokatestvérek vagy nagynénik, akiknek létezése problémát jelent, melyre muszáj hatékony megoldást találni. Intézkedni kell az elhelyezésükről. Tüzetesen szemügyre kell venni a rendelkezésre álló, idősek ellátásával foglalkozó intézményeket. Tanácsot kell kérni az orvosoktól és azoktól a barátoktól, akiknek maguknak is volt Ada nénije, aki „haláláig tökéletesen boldog volt” a „bexhilli Babérlakban” vagy a „scarboroughi Boldog Mezőkben”.

Sajnos azok a szép idők végérvényesen elmúltak, amikor Elisabeth néni, Ada néni és a többiek a saját otthonukban maradhattak hűséges, vén, habár néha kissé zsarnok cselédjük szárnyai alatt, mely megoldással mindkét fél elégedett volt. Vagy ott volt a számtalan szegény rokon, rászoruló unokahúg, féleszű vénlány unokatestvér, aki másra sem vágyott, mint napi három finom étkezésre és egy kellemes hálószobára. Imigyen a kereslet és a kínálat szerencsésen találkozott, és mindenki elégedett volt. Manapság azonban már másként van.

Az Ada nénik számára manapság megfelelő otthont kell találni, hiszen ezek az idős hölgyek, akik köszvényben vagy reumában szenvednek, ha magukra hagyják őket, előbb-utóbb minden bizonnyal lezuhannak a lépcsőn. Némelyikük akut hörghurutban szenved, mások állandó csatározást folytatnak a szomszédokkal, és előszeretettel sértegetik a kereskedőket.

Sajnos az Ada nénikkel sokkal több baj van, mint az árva gyerekekkel, akiket el lehet helyezni egy nevelőotthonban, vagy rá lehet őket sózni valamelyik rokonra, vagy be lehet őket íratni egy megfelelő iskolába, ahonnan nem kell őket nyárra hazavinni, vagy ha mégis, akkor el lehet őket küldeni egy pónifarmra vagy más nyári táborba. És általában véve a gyerekek nem nagyon panaszkodnak mindezen döntések miatt. De az Ada nénikkel csak a baj van. Tuppence Beresfordnak a nagynénje, Primrose néni például híresen nehéz eset volt. Lehetetlen volt a kedvére tenni. Ha például elhelyezték egy idős hölgyek ellátására szakosodott kellemes, kényelmes otthonban, miután küldött unokahúgának néhány, ezen intézményt dicsérő levelet, nemsokára már azt hallották, hogy mélységesen felháborodva mindörökre maga mögött hagyta az adott helyet.

– Lehetetlen. Egy percig sem maradhattam volna tovább!

Egy éven belül Primrose néni tizenegy helyet járt meg, majd megírta unokahúgának, hogy találkozott egy elbűvölő fiatalemberrel. „Olyan odaadó, kedves fiú. Fiatalon elveszítette az édesanyját, és szüksége van valakire, aki gondoskodik róla. Kibéreltem egy lakást, és együtt beköltözünk. Ez mindkettőnk számára tökéletes megoldás. Rokon lelkek vagyunk. Többé nem kell miattam aggódnod, kedves Prudence. Ezzel minden megoldódik. Holnap felkeresem az ügyvédemet, hogy gondoskodjak arról, hogy a halálom után – tudod, erre muszáj gondolni, hiszen ez az élet rendje – Mervyn ne jusson koldusbotra. Bár biztosíthatlak róla, hogy pillanatnyilag kicsattanok az egészségtől.”

Tuppence tüstént északra utazott – minderre Aberdeenben került sor –, de mire odaért, a rendőrség már őrizetbe vette az elbűvölő Mervynt. Mint kiderült, már egy ideje körözték csalárd fondorlattal való pénzszerzés elkövetése miatt. Primrose nénit mindez vérig sértette, és üldöztetésről panaszkodott, de miután részt vett a tárgyaláson, ahol huszonöt hasonló estről számoltak be, kénytelen volt belátni, hogy kedvence mégsem az volt, akinek látszott.

– Azt hiszem, ideje volna meglátogatnom Ada nénikémet, Tuppence drágám – mondta Tommy. – Rég nem jártam nála.

– Igazad van – mondta Tuppence síri hangon. – Mikor is jártunk nála utoljára?

Tommy eltöprengett.

– Talán már egy éve is megvan – felelte.

– Annál azért régebben volt – mondta Tuppence. – Szerintem egy évnél több is eltelt azóta.

– Jaj, istenem! Hogy szalad az idő! El se hiszem, hogy már olyan rég volt. De azt hiszem, igazad van, Tuppence. – Elgondolkozott. – Borzasztó, hogy az ember milyen könnyen elfelejtkezik az ilyesmiről. Igazán szégyellem magam miatta.

– Arra semmi szükség – mondta Tuppence. – Hiszen gyakran küldünk neki ajándékot meg leveleket.

– Igen, tudom. Az ilyesmiben roppant lelkiismeretes vagy, Tuppence. De az ember időnként borzasztó dolgokat olvas az ilyen helyekről.

– Arra a szörnyű könyvtári könyvre gondolsz – kérdezte Tuppence –, amiben olyan csúnyán sanyargatták a szegény öregeket?

– Minden bizonnyal volt benne némi igazság. Tudod, valós eseményeken alapult.

– Igen, minden bizonnyal vannak olyan helyek. És vannak olyan emberek, akik borzasztóan boldogtalanok, mert egyszerűen képtelenek a boldogságra. De mégis mit tehetnénk, Tommy drágám?

– Azon kívül, hogy roppant körültekintően jár el az ember, gondolom, nem sok minden tehetünk. Alaposan utána kell járni, hogy milyen a hely, hogy kiváló orvosok látják-e el az öregeket és így tovább.

– De azt nem tagadhatod, hogy dr. Murraynél keresve sem találni kedvesebbet.

– Igazad van – mondta Tommy megkönnyebbült arccal. – Murray kiváló ember. Kedves, türelmes. Ha bármi gond lenne, ő azonnal a tudomásunkra hozná.

– Látod, igazán semmi okod az aggodalomra – nyugtázta Tuppence. – Mennyi idős is Ada nénéd?

– Nyolcvankettő – felelte Tommy. – Nem, már nyolcvanhárom is meglehet – tette hozzá. – Borzasztó érzés lehet minden kortársadat túlélni.

– Igen, de csak a kívülálló szemszögéből – mondta Tuppence. – Ők nem így látják.

– Ezt nem tudhatod.

– De igen, Ada nénédet például egyáltalán nem zavarja. Hát nem emlékszel, hogy milyen élvezettel sorolta, hogy mennyi régi barátját élte már túl? Azzal fejezte be, hogy „Ami pedig Amy Morgant illeti, úgy hallottam, hogy már aligha húzza sokáig. Legfeljebb fél éve van hátra. Mindig azt mondogatta, hogy milyen törékeny teremtés vagyok, és tessék, gyakorlatilag bizonyos, hogy túl fogom élni. Nem is kevéssel.” Kifejezetten diadalittas volt.

– Akkor is – mondta Tommy.

– Tudom – felelte Tuppence. – Megértelek. Ennek ellenére kötelességednek érzed, hogy meglátogasd.

– És nem gondolod, hogy igazam van?

– De igen, sajnos. Azt hiszem, igazad van. Teljes mértékben. Én is veled tartok – mondta Tuppence hősies hangon.

– Nem. Erre semmi szükség. Hiszen nem a te nagynénéd. Nem, elég, ha én megyek.

– Szó sem lehet róla – vetette ellen Mrs. Beresford. – Én is megyek. Majd együtt szenvedünk. Egyikünk sem fogja élvezni a dolgot, sőt, szerintem még Ada néni sem. De ennek ellenére meg kell lennie.

– Nem, nem akarom, hogy gyere. Hát nem emlékszel, hogy a múltkor milyen borzasztóan goromba volt veled?

– Ó, az igazán nem zavart. Minden bizonnyal ez volt a látogatás egyetlen része, amit élvezett szegény öreglány. Egy pillanatig sem irigylem tőle.

– Mindig kedves voltál hozzá – mondta Tommy. – Pedig nem szíveled.

– Ada nénit lehetetlen kedvelni. Szerintem egész életében nem sikerült senki szívébe belopnia magát.

– Az ember óhatatlanul megsajnálja az öregeket.

– Én aztán nem – felelte Tuppence. – De te sokkal kedvesebb vagy nálam.

– A nők természetüknél fogva könyörtelenebbek – mondta Tommy.

– Minden bizonnyal igazad van. Elvégre a nőknek muszáj praktikusan gondolkodniuk. Mármint nekem is megesik a szívem az öreg vagy beteg embereken, de csak ha jó emberek. Ha utálatos emberekről van szó, az más kérdés, ezt neked is be kell látnod. Ha valaki már húszévesen is undok, és ez negyvenéves korára sem változik meg, hatvanéves korára meg még egy kicsit romlik is, nyolcvanévesen pedig gyakorlatilag elviselhetetlen, akkor nem látom be, miért kéne sajnálnom, csak azért, mert öreg. Az emberek nem változnak. Ismerek tündéri hetven-nyolcvanéveseket. Például az öreg Mrs. Beauchamp-ot meg Mary Carrt meg a pék nagyanyját, a drága öreg Mrs. Poplettet, aki annak idején a bejárónőnk volt. Mindannyian édes, kedves teremtések, és bármit megtennék értük.

– Jól van, jól van – mondta Tommy. – Ne ragadtasd el magad. Ha tényleg nemes akarsz lenni, és velem jössz…

– Igen, veled megyek – szakította félbe Tuppence. – Hiszen megfogadtam, hogy jóban-rosszban kitartok melletted, és Ada néni tagadhatatlanul a „rossz” kategóriába tartozik. Tehát veled megyek. És viszünk neki egy csokor virágot meg egy doboz bonbont olvadós töltelékkel és talán egy-két magazint is. Írd meg annak a hogyishívják nőnek, hogy megyünk.

– Mondjuk, jövő héten? Nekem a kedd tökéletes, ha neked is megfelel – mondta Tommy.

– Akkor legyen a kedd – hagyta jóvá Tuppence. – Hogy is hívják azt a nőt? A főnővért vagy házfelügyelőt vagy micsodát. P-vel kezdődik a neve.

– Miss Packard.

– Tényleg.

– Talán ezúttal másként lesz – mondta Tommy.

– Ezt hogy érted?

– Nem is tudom. Talán történik valami izgalmas.

– Lehet, hogy odafelé kisiklik a vonatunk – élcelődött Tuppence derűsen.

– Mégis miért akarnál vonatszerencsétlenség áldozata lenni?

– Hát, természetesen nem akarok. Csak…

– Csak mi?

– Hát, az legalább kalandos volna. Talán életeket menthetnénk, vagy csinálhatnánk valami hasznosat. Hasznosat és izgalmasat.

– Mi nem jut eszedbe! – mondta Mr. Beresford.

– Tudom… Az embernek néha fura ötletei támadnak.

Tartalom

I. Napos Orom

1. Ada néni

2. Az öné volt az a szerencsétlen gyerek?

3. A temetés

4. Festmény egy házról

5. Egy öreg hölgy eltűnése

6. Tuppence nyomozásba kezd

II. A csatorna partján álló ház

7. A jó boszorkány

8. Sutton Chancellor

9. Market Basing-i délelőtt

III. Az eltűnt feleség

10. A konferencia és az azt követő események

11. A Bond Street és dr. Murray

12. Tommy találkozik egy öreg cimborával

13. Albert nyomoz

IV. Itt a templom, magas a tornya / Nyisd az ajtót, mindenki benn van

14. Szorgos fejtörés

15. Este a paplakban

16. Másnap reggel

17. Mrs. Lancaster

helikon.libricsoport.hu

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu

Felhasznált betűtípusok
Baskervville – SIL Open Font License
EB Garamond – SIL Open Font License
Noto Serif – Apache License 2.0
Roboto – Apache License 2.0