Table of Contents

Title Page

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2021

1. Tücsökkirály víg élete

2. Töhötöm

3. Virágok pletykája

4. A pontatlan Katóka

5. A kacagó béka

6. Itt a király, ott a király!

7. Moly meg a Molnárka

8. Papagájék ketrecében

A BORÍTÓT A DIGI-BOOK KIADÓ TERVEZTE

Gárdonyi József

TÜCSÖKKIRÁLY VÍG ÉLETE

BUDAÖRS, 2021

DIGI-BOOK MAGYARORSZÁG KIADÓ

www.digi-book.hu

ISBN 978-963-559-497-9 EPUB
ISBN 978-963-559-498-6 MOBI

© Digi-Book Magyarország Kiadó, 2021

első kiadás:
1940

a borító Richard Doyle (1824 – 1883)
The Elf-King asleep című grafikája
részletének felhasználásával készült

Az e-kiadás szerzői jogi megjegyzései

Ennek az e-könyvnek a felhasználási joga kizárólag az Ön személyes használatára terjed ki. Ezt az e-könyvet nem lehet ismételt értékesítésre továbbadni, sem továbbértékesíteni; nem lehet többszörözni és tilos más személynek továbbadni! Ha szeretné ezt az e-könyvet más személyekkel is megosztani, kérjük, hogy minden további személy számára vásároljon újabb példányokat. Ha Ön úgy olvassa ezt az e-könyvet, hogy azt nem vásárolta meg, vagy nem az Ön személyes használatára lett megvásárolva, úgy kérjük, hogy küldje azt vissza a http://www.digi-book.hu címre és vásárolja meg ott saját példányát. Köszönjük, hogy tiszteletben tartja ennek a szerzőnek és kiadónak a fáradságos munkáját.

1.
Tücsökkirály víg élete

Hol volt, hol nem volt, volt egyszer egy nagy-nagy konyha. Abban a nagy-nagy konyhában egy valamivel kisebb boglyakemence. A valamivel kisebb boglyakemencén egy még kisebb ajtó. És a még kisebb ajtó mellett lent a földön egy icipici kis lyuk. Ebben az icipici kis lyukban nagyon nagy sötétség. És a nagy sötétségben egy indurka-pindurka kis tücsök. A tücsök nem sokkal volt feketébb, mint a lyuk és így nagyon jól összeillettek ketten egy helyen.

De hogyan kerültek egymáshoz?

A tücsöknek kellett a lyuk. De a lyuknak nem éppen kellett a tücsök. A lyuk meglett volna tücsök nélkül is, csak talán nem olyan vígan. Mert, ha nem mondanám is, tudnátok, a tücsök a lyukban gyakran előszedte a nyári hegedűjét s olyan víg dalokat pengetett rajta, hogy még a falon levő pókok is összeverték tőle mind a nyolc csizmájukat, amikor hallgatták.

Csak az a baj, a tücsköt nemcsak a pókok hallgatták. Hanem a gyerekek is. A gyerekek pedig először is azon tűnődtek: hogyan kerülhetett a tücsök abba a nagy konyhába. És abba a nagy konyhánál kisebb kemencének a még kisebb ajtaja alá a még kisebb lyukba. De nem tudták meg. No nem baj, mert én megtudtam. És elmesélem nektek. Ti aztán meséljétek tovább a többi gyerekeknek.

Hát a tücsköt a Berci bácsi hozta. Hogy hogyan, bizony azt ő maga se tudta. Egyszer csak nincs tücsök, lett tücsök.

Tél volt akkor. A hó fehérbe öltöztette a határt. A hegyek mindenfelé úgy állottak, mintha cukorból öntötték volna, fehér cukorból. Fújta, kavargatta is a szél a cukorport róluk. Berci bácsi mégis befogott a kocsijába és megindult a hegyek közé. Röpültek a lovak a fehér hóförgetegben. Tán még az angyalok se szállnak olyan sebességgel a mennyországban, ahogy a Villám meg a Betyár vitte a kocsit. A szekér dobálódzott is hol jobbra, hol balra. A két üres hordó meg a szekéren úgy zörgött, mint a bandában a nagy dob.

Ki is értek egy-kettőre a hegyek közé és hamarosan megállottak egy pinceajtónál. Berci bácsi itt leemelintette a hordókat a kocsiról és a hordók máris gurultak befelé a helyükre. Odaálltak a többi mellé sorba, mintha örökké ott állottak volna. Talán még mondták is egymásnak:

- Na, hazaérkeztünk!

Berci bácsi ezután leoldotta a szénászsákot a saroglyából. Odahintette a finom szálú száraz füvet a Villámnak meg a Betyárnak. Az abrakostarisznyát is odadobta a fű mellé:

- Ebből majd később ehettek! - biztatással.

És ő maga megindult a pince mélyének. De alig haladt lefelé néhány lépést, megállt és belekapaszkodott a subájába.

- Hejnye, de gyalázatos meleg van idelenn! - dörmögte Berci bácsi.

Azzal lerántotta nagy lendülettel a subáját s odavetette a legelső hordóra. Utána Berci bácsi sorra kopogtatta a hordókat, melyikben mennyi a borocska. Amelyik hordó aztán nagyon hangosan mondta a kip-kopot, azt felöntögette.

- Kip-kop, kip-kop! - szólt a pince mélye sokáig, sokáig.

Egyszer csak mi történt, mi nem, a kip-kop szóra más feleletet is hallott Berci bácsi:

- Priii, priii!

Egy icinke-picinke tücsök zenélt valahol a közelben.

- Priii, priii, priii.

Berci bácsi nem értett tücsök nyelven, így hát a tücsök szavát úgy értette:

- Berciii, Berciii, Berciii.

- No várj csak, adta tücske! - lobbant ki a haragja, - még te csúfolsz engem.

És utána indult a tücsöknek, hogy megkeresi. Hát meg is lelte a hordó tetején a bundája alatt. No menten agyon is csapja, de a gúnyolódó kis tücsök iszkiri elugrott a csapás elől.

- Hát te csúfolsz engem, te kis pöttöm, - kergette a kis tücsköt a nagy ember haragjában.

- Hova fussak? Hova tűnjek? - siránkozott kétségbeesetten a tücsök.

Ijedtében ráfutott Berci bácsi csizmájára. Futott. Futott. Fel. Fel. A saroktól feljutott a csizmahúzóig. Ott gyorsan megfordult és beiszkolt a résen.

Hát bizony kereshette ezután Berci bácsi a kis tücsököt. Jó helyen volt ott a csizma belsejében. Biztonságban mindenkitől. A bundája sem fázott. És sokkal melegebb volt ott, mint a pincében.

No a meleg tetszett is a kis tücsöknek.

Kilihegte magát.

Majd felkúszott a csizma peremére. Körülszemlélődött a jó helyen. Aztán összetette két kis első fekete kezét és hálát mondott a jó Istenkének, hogy őt nemcsak a haláltól védelmezte meg, de még ilyen módos úri kényelemmel ellátott helyet is szerzett neki.

Csak az a kár, hogy a tücsök nemsokáig volt ezen a boldogságos jó helyen.

Egyszer csak a csizma megmozdult. Föllendült a magasba meg vissza. Ezt többször is megcselekedte egymásután.

A tücsöknek tetszett ez a hintázás. Kacagott is hozzá. Sikoltozott is örömében. Persze csak tücsökkacagással. Berci bácsi nem hallott belőle semmit. Néha kapaszkodnia kellett ugyan a tücsöknek, nehogy vagy kifelé vagy befelé alábukjon a mélységbe, ahol menten kitörné azt a vékonyka tücsök nyakát.

Azután érezte a tücsök, hogy hirtelen hideg csapja meg.

Kilesett a mozgó csizma szegélyéről: mindenütt fehér porral beszórt táj.

- No ilyet életemben se láttam. Megfehéredett minden! - csodálkozott a tücsök.

Egyszer csak érezte, hogy hideg szelek süvöltgetnek el a feje fölött.

Megborzongott.

- Hej, ha én egyszer innen kipottyannék, itt fagynék meg ezen a hideg poron. De nem pottyanok ám!

És kapaszkodott, kapaszkodott minden erejével.

Egyszer csak azt látta, hogy előtte két derék paripa jár s hogy a négy kerék a szekérben forog-forog eszeveszetten. A tücsöknek eleinte tetszett a kocsikázás, de később már unta azt a mindig egyforma hosszú utat.

Egyszer csak örömmel látta a kis tücsök, hogy Berci bácsi a csizmájával együtt belép egy házikóba. Nagy ajtaja volt a házikónak. És ahogy benyitottak, mindjárt egy nagyon nagy konyhába értek. A nagyon nagy konyhában egy valamivel kisebb boglyakemence volt. A boglyakemencén egy még kisebb ajtó. És az ajtó mellett lent egy falszöglet. A falszögletben egy hosszú szál kukoricalevél.