Borítószöveg

Nyomozó vagyok.
Túlélő.
Történetmesélő.
#megkesettigazsag

A népszerű bűnügyi podcast házigazdája egy sorozatgyilkos nyomába ered...

Elle Castillo egykor szociális munkásként dolgozott, és erőszakos bűncselekmények fiatal áldozatait segítette a trauma feldolgozásában és az újrakezdésben. Most egy megtörtént bűnügyekről szóló, népszerű podcastot vezet: a műsora elrabolt és meggyilkolt gyermekek eseteit mutatja be. Elle többször segített már a rendőrségnek megoldani hasonló ügyeket, ám egyszer csak olyan érzése lesz, mintha megelevenedne a múlt.

Húsz évvel korábban vérfagyasztó gyilkosságsorozat tartotta rémületben a közösséget. A Visszaszámláló Gyilkosként elhíresült elkövető hét nap alatt három – egy tizenhárom, egy tizenkét és egy tizenegy éves – kislányt rabolt el, majd rituálisan megölte őket. A nyomozás nem vezetett eredményre, a tettes pedig eltűnt, mintha a föld nyelte volna el.

Aztán váratlanul újra eltűnik egy gyerek – egy kislány, aki gyanúsan illeszkedik a két évtizede meggyilkolt áldozatok sorába. Míg a média és a bűnüldöző szervek már régen arra a következtetésre jutottak, hogy a Visszaszámláló Gyilkos halott, Elle más véleményen van. Nyomozni kezd, s ezzel újabb gyilkosságsorozat veszi kezdetét...

Regény a megszállottságról, és egy nőről, aki nem nyugszik, amíg a gyilkost bíróság elé nem juttatja.

Tökéletes Karin Slaugther és Lisa Jewell rajongóinak.

Amy Suiter Clarke író, kommunikációs szakember. Egy minnesotai kisvárosban született, Minneapolis-Saint Paulban színháztudományból diplomázott, Londonban pedig kreatív írást tanult a Kingston Universityn. Jelenleg egy egyetemi könyvtárban dolgozik az ausztráliai Melbourne-ben. Első regényének, a Megkésett igazságnak a jogai tizenöt országban keltek el.

Fordította

Varga Bálint

A fordítás alapjául szolgáló kiadás

Amy Suiter Clarke: Girl, 11

Houghton Mifflin Harcourt, 2021

Copyright © 2021 by Amy Suiter Clarke

Hungarian translation © 2021 Varga Bálint

Magyar kiadás © 2021 Libri Kiadó, Budapest

Borítóterv © Müller Péter

Felelős kiadó Gyuricza Eszter

Felelős szerkesztő Palkó Katalin

A szöveget gondozta Kalocsai Judit

Műszaki szerkesztő Széplaki Gyöngyi

ISBN 978-963-433-967-0

Az elektronikus verziót készítette az eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Anyámnak, aki ezernyi szót olvasott tőlem, mielőtt egyetlen mondatom is megjelent volna nyomtatásban; és apámnak, aki arra biztatott, hogy még a fikcióban is igazat mondjak

Látnom kell az arcát.

Amikor megismerjük az arcát, elveszti az erejét.

MICHELLE MCNAMARA

Első rész
A VISSZASZÁMLÁLÁS

1
Megkésett igazság podcast

2019. december 5.

Átirat: 5. évad, 1. rész

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Minnesota a hidegről híres. Fagyos telekről és sztoikus, északi értékekről. Ahogy ezen a napfényes reggelen délnyugatra vezetek a tízezernyi tó földjén, a szél az autópálya fölött hordja-kavarja a havat, akárha fantomok lennének. Az egyik percben még farmok mellett haladok el a hatalmas prérin, a következőben már meg is érkezem a városba – mindenütt beton és fényes, gondosan ápolt, hivalkodástól mentes előkertek. Mint megannyi állam Amerikai középnyugati részén, itt is egyértelmű, noha nem látható határ húzódik a vidék és a város között. Csak pár mérföld, és szinte minden megváltozik demográfiai, ideológiai és kulturális tekintetben, sőt még a hétköznapi szokások sem ugyanazok.

De néha történik valami, ami az egész államot megrázza. Hatását mindenki érzi, a gyász és a közös cél egyesíti az embereket.

Huszonnégy éve, hogy Dinkytown élettel teli egyetemi közösségéből eltűnt egy Beverly Anderson nevű fiatal lány.

[FŐCÍMZENE]

ELLE; BEVEZETŐ

Az ügyek kihűltek. Az elkövetők azt hiszik, biztonságban vannak. De az önök, hallgatók segítségével én minden tőlem telhetőt megteszek, hogy az igazságtétel, ha megkésve is, de bekövetkezzék. Elle Castillo vagyok, ez pedig a Megkésett igazság.

[BEJÁTSZÁS: léptek alatt ropogó hó; a távolból az „I’ll Make Love To You” szól a Boyz II Mentől; fiatalok nevetnek]

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

1996 februárjában a Minnesotai Egyetemen tanuló, húszéves Beverly egy partiról távozott több csoporttársa és a barátja társaságában. Amikor eljöttek a buliról, Beverly barátja megpróbálta meggyőzni a lányt, hogy tartson velük az Annie’s Parlourba, és folytassák a beszélgetést néhány hamburger és tejturmix mellett. De Beverlynek másnap korán kellett kelnie, ezért nemet mondott. Három hónapja volt a pszichológia záróvizsgájáig, és egy ideje már egy helyi klinikán dolgozott gyakornokként. A barátjával vitatkoztak egy kicsit: semmi különös, csak egy szócsata két fiatal egyetemista között. A barátja végül feladta, és követte a többieket. Beverly lakása mindössze öt sarokra volt onnan – ezt a rövid sétát már százszor megtette egyedül. Felhúzta a cipzárt fekete gyapjúkabátján, állát belefúrta a sáljába, és búcsút intett a barátainak.

Ekkor látták élve utoljára.

Amikor másnap reggel nem jelent meg a klinikán, Beverly főnöke felhívta a lakását. Lakótársnője, Samantha Williams vette fel a telefont.

SAMANTHA

Nem tudom megmagyarázni. Alig tettem le a kagylót, éreztem, hogy valami nincs rendben. Megnéztem a szobáját, és láttam, hogy nem aludt otthon. A cuccai sem voltak ott, a táskája meg a kulcsa sem. Látszott, hogy nem jött haza az éjjel.

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Samantha Carlsonnal, leánykori nevén Samantha Williamsszel beszélgetek a konyhájában. Egyórányira lakik Minneapolistól a férjével és két vizslájával, amelyek már akkor csaholni kezdtek, amikor még meg sem nyomtam a csengőt.

SAMANTHA

[Kutyacsaholás a háttérben] Csend! Tessék lefeküdni a kosaratokba. Azt mondtam: kosár. Jó lányok. Látja, milyen rendesen tudnak viselkedni, ha akarnak.

ELLE

Szóval mi történt akkor, amikor látta, hogy Beverly nem töltötte otthon az éjszakát?

SAMANTHA

Elmondtam a főnökének, mire ő közölte, hogy értesítenünk kellene a rendőrséget, és így is tettem. Először nem akartak nyomozni, tudja, nem telt még el huszonnégy óra az eltűnése óta, vagy micsoda. De amikor a barátjával közösen mondtuk nekik, hogy egyedül indult haza este, és hogy nagyon lelkiismeretes diák volt, aki nemrég kezdett gyakornokként dolgozni a klinikán, a rendőrök is aggódni kezdtek. Tudom, hogy meghallgatták [kisípolt név], de a barátai révén biztos alibivel rendelkezett. Azt a pár percet leszámítva, amikor az étterem miatt veszekedtek, az egész estét a többiekkel töltötte. A rendőrök még aznap beszéltek velem, azt hiszem, valamikor délután. Ha megvan az akta, akkor abban benne kell lennie.

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Megvan. Harold Sykes detektív szerint Samanthát 1996. február 5-én hallgatták meg, 15:42-kor, nagyjából tizenhét órával azt követően, hogy Beverlyt utoljára látták.

ELLE

És hogy emlékszik, mi történt ezután?

SAMANTHA

Nagyjából semmi. A közeli barátai mind vele voltak este, és utána mindannyian beültek az Annie’s Parlourba legalább két órára. A családja elég messze élt, többórányi autóútra, Pelican Rapidsben. A rendőrök szerint kizárt, hogy Beverly barátjának köze lett volna az eltűnéséhez, hiszen alig pár percre maradt csak kettesben Beverlyvel. Beverly egyszerűen… eltűnt. Mindenki azt hitte, hogy eltévedt, vagy talán részegebb volt, mint a barátai gondolták, és beleesett a Mississippibe, és megfulladt. Volt már erre példa. De napokig kutatták a folyó partját, és semmi nyomát nem találták. Csak egy hét múlva…

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Hét nappal Beverly eltűnése után, amikor az Annie’s Parlour üzletvezetője éjszakára bezárta az éttermet, észrevett a hátsó falnál egy ülő alakot. Azt hitte, szokás szerint egy hajléktalan az, és lehajolt hozzá, hogy felajánlja neki: elkíséri egy menhelyre. Amikor nem kapott választ, az üzletvezető lehúzta az alak arcáról a sálat, és alatta Beverly Anderson élettelen arcát találta.

SAMANTHA

[könnyek közt] Mindenki csak Beverlyvel foglalkozott. Mindenki félt, tudja? Ez az aranyos, ártatlan, okos lány halott. Nem hittem el. Utána hetekig alig léptem ki a lakásból, annyira féltem. Mint kiderült, jó okkal.

ELLE

Emlékszik rá, hogy mikor hallott először a többi áldozatról?

SAMANTHA

Addig nem jelentettek be semmit, amíg rá nem jöttek, hogy a másik lány, Jillian Thompson is ugyanígy halt meg. És neki is pont hét napig veszett nyoma. Azt hiszem, Jillian testén találtak valamit, talán DNS-t vagy ilyesmit, és így össze tudták kötni Beverlyvel.

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Bőrsejtek a kabátján. Akárhol tartották őket fogva, Jillian feltehetően odaadta a kabátját Beverlynek. Jillian Thompson a Bethel Egyetem parkolójából tűnt el Beverly után három nappal. A család arra gyanakodott, hogy a barátjával szökött meg, akit nem kedveltek. Ő volt az első számú gyanúsított mindaddig, míg a két esetet végül össze nem kapcsolták.

[BEJÁTSZÁS: csikorgó szék, egy férfi a torkát köszörüli]

ELLE

Bemutatkozna az új hallgatóknak?

MARTÍN

Öö, igen, a nevem dr. Martín Castillo, törvényszéki halottkém vagyok Hennepin megyében.

ELLE

És?

MARTÍN

Hogy nyílt lapokkal játsszunk, én vagyok Elle férje.

ELLE

Hűséges hallgatóim emlékezhetnek Martínra az első és a harmadik évadból, amikor is szakértőként elemezte Grace Cunningham és Jair Brown boncolását. Jair hátán ő találta meg azt a különös formájú hullafoltot, amelyet sikerült visszavezetnünk a nagybátyja házában található szófához, és ez segített a Gyermekek Sérelmére Elkövetett Bűncselekmények Minneapolisi Részlegének megoldani az ügyet. Ezért kértem meg Martínt, hogy segítsen felderíteni, hogy a DNS-tesztek elterjedése előtt milyen egyéb módon lehetett a két halott lány ügyét összekapcsolni.

MARTÍN

A legegyszerűbb válasz így hangzik: ugyanúgy ölték meg őket. Ugyanolyan szokatlan módon.

ELLE

Kérem, ezt magyarázza meg.

MARTÍN

Beverly Anderson fejének jobb oldalán erős ütés nyomát találták meg, a boncolás pedig kimutatta, hogy a halála előtt több nappal kapta az ütést – feltehetően azon a napon, amikor elrabolták. Halálának oka az emésztőrendszer összeomlása és a kiszáradás volt, plusz számos belső szerve egyszerűen leállt. Ezek a tünetek a legtöbb mérgezés velejárói, és a kórboncnok meg is találhatta volna a mérget, de Beverly gyomrának tartalma ezt megnehezítette. Hetekbe került elvégezni a vizsgálatokat, amelyek bebizonyították, hogy Beverly ricinusbabot evett – nem is egyszer. A ricin napok alatt fejti ki a hatását, és akár túl is lehet élni, de egyértelmű volt, hogy a gyilkos többször is megetette vele a mérget. Ezenfelül nem sokkal a halála előtt megbotozta Beverlyt. Huszonegy ütést találtak a hátán.

ELLE

Honnét lehet megállapítani, hogy közvetlenül a halála előtt tették ezt vele?

MARTÍN

A szíve alig pumpált vért a csapások okozta sérülésekbe. Ráadásul a szíve eleve lassan vert, amikor megverték, ami azt jelenti, hogy már haldoklott, és a törvényszéki patológus ebből azt a következtetést vonta le, hogy az ütlegelés egy rituálé része volt, nem megölni akarta ekként a gyilkos. Jillian holtteste ezt az elméletet teljes egészében alátámasztotta, mert pontosan így ölték meg. Belső szervei a ricin miatt leálltak, a hátán pedig huszonegy botütést találtak.

ELLE

Botütést? Mifélét?

MARTÍN

A bot egy faág lehetett, nem túl vastag, de kemény. Több bizonyíték is utalt rá, hogy mindkét áldozat az erdőben volt valahol. Levelek nyoma a ruhájukon. Föld a körmük alatt. A rendőrség úgy vélte, hogy a gyilkos egyszerűen letört egy faágat, és azzal fejezte be a rítusát.

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Jillian holttestét is hét nappal az eltűnése után találták meg, de nem ugyanazon a helyen, ahonnét eltűnt. Az túl könnyű lett volna. A gyilkos a holttestét az Északnyugati Egyetem – jelenleg az Északnyugati Egyetem–St. Paul néven ismert – épülete előtti gyepen találták meg. A halálukat azonban eleinte annak ellenére sem kapcsolták össze, hogy mindkét lány egyetemi hallgató volt, mindkettejüket ugyanúgy hét napig tartották fogva, ugyanúgy ölték meg, és ugyanúgy hagyták köztéren őket. Két külön gyilkossági csoport dolgozott az ügyeken, és ugyan volt központi DNS- és ujjlenyomat-adatbázis, a modus operandival kapcsolatos adatokat sehol nem gyűjtötték össze. Nem volt külön adatbázisa annak, hogy kit hogyan öltek meg, így az elkövetés módja alapján nem is köthették össze a két esetet.

A rendőrség hónapokig nyomozott, még Jillian barátját is letartóztatták, de végül ejtették ellene a vádat, és mindkét eset kihűlt. Nem történtek hasonló gyilkosságok, nem voltak új nyomok. Ezekre egy egész évet kellett várni.

[BEJÁTSZÁS: vízesés zaja]

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Ez a Minnehaha-vízesés hangja, ahogy a víz tizennyolc méteres magasságból zúdul alá a Minnetonka-tóból a Mississippibe. A hely nevét Henry Wadsworth Longfellow tette ismertté a Hiawata című költeményében. A Minnehaha szót Longfellow úgy értelmezte, hogy „nevető víz”. A dakota eredetű szó jelentéséhez a „fodrozódó víz” vagy egyszerűen a „vízesés” áll a legközelebb. A zubogó víz intenzív, majdnem erőszakos hangja nehezen egyeztethető össze a nevetéssel. Itt, a sok vitát kavarta Hiawata- és Minnehaha-szobor alatt találták meg a tizennyolc éves Isabelle Kemp holttestét.

A most hallott felvételt tavasszal készítettem, amikor a vízesés felduzzadt a megolvadt hótól. Ám amikor Isabelle-t megtalálták, a víz be volt fagyva: a sziklákról vastag, hatalmas jégtömb lógott, mintha elvarázsolták volna. Alig lehetett a holttestet észrevenni, mert a frissen hullott hó félig beborította. Egy, a vízesésre kíváncsi turista vette észre a porhó alól kilógó piros dzsekit.

[BEJÁTSZÁS: éttermi zajok]

ELLE

Amikor Isabelle Kemp holttestét 1997 januárjában megtalálták, a rendőrség gyorsan összekötötte az egy évvel korábbi gyilkosságokkal. Isabelle hét napja tűnt el, és nem sokkal a halála előtt megbotozták. Ekkor nevezte el a gyilkost is, igaz?

HAROLD SYKES NYOMOZÓ

Igen, bár csak közvetve. Semmiképpen nem állt szándékomban elnevezni.

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Harold Sykes rendőrtiszttel, a nyomozás vezetőjével a kedvenc éttermében találkoztam Minneapolisban.

ELLE

Viszont maga észrevett valamit, amit a többiek nem. Mi volt az?

SYKES

Nos, igen, már korábban feltűnt, hogy a gyilkos nagy szerepet tulajdonít bizonyos számoknak. Az első két nőt három nap különbséggel rabolta el, hét napig tartotta fogva őket, és huszonegy botütést mért rájuk. Szóval arra jutottunk, hogy ez nem véletlen, ennek jelentősége van számára. A csapatom azonnal elkezdte átfésülni az eltűnt személyek aktáit, hátha valakinek Isabelle eltűnése után három nappal veszett nyoma. Ahogy olvastam az aktákat, és összehasonlítottam az ügyeket, feltűnt még valami. Beverly Anderson húszéves volt, Jillian Thompson tizenkilenc. És Isabelle Kemp tizennyolc.

ELLE

Mindegyik egy évvel fiatalabb, mint az előző.

SYKES

Igen. Akkor ez még csak egy sejtés volt, de úgy gondoltam, nagy az esélye annak, hogy a következő áldozat tizenhét éves lesz, mert ennek kellett következnie a sorban. Ha az áldozatok kora nem véletlen, akkor az rossz hír. Ezt tudtam. Mert ez azt jelentette, hogy a gyilkosnak terve van. És ezt mondtam el a riportereknek, amikor meginterjúvoltak. Rögtön megbántam, de ez most már semmit sem számít. Valaki másnak úgyis eszébe jutott volna. Annyit mondtam nekik: „Azt hiszem, az emberünk valami beteg visszaszámlálásba kezdett.”

ELLE (HANGALÁMONDÁS)

Egyszerű megfigyelés volt, de sokaknak megragadt a fejében az egész államban, és úgy érezték, valamiféle katasztrófa közeledik. A gyilkos még közel sem járt ahhoz, hogy befejezze. Minden lány tudta, hogy nem könnyelműsködhet. Egy jól hangzó név – ennyi kellett ahhoz, hogy egy helyi ügyből országos szenzáció legyen.

Pár órán belül minden tévécsatorna már ugyanazon a néven emlegette az elkövetőt: a Visszaszámláló Gyilkos.

2
Elle

2020. január 9.

Elle behajtott Ms. Turner háza elé, és megállította a podcastot, az egyik kedvenc, megtörtént bűncselekményekkel foglalkozó adást, ami elítélt gyilkosok pszichológiájával foglalkozott, nem pedig régi, kihűlt esetekkel, mint az ő műsora. Pont az érdekes részhez értek, egy legendás nemierőszak-tevő viselkedését kezdték volna elemezni, de meg kellett állítania, mert ez minden volt, csak nem gyerekbarát, márpedig a legjobb barátnőjének a lánya már rohant a házuktól a kocsihoz.

Kinyílt az anyósülés felőli ajtó, és beszökött rajta a fagyos, hideg, hóillatú levegő. Natalie bepattant a kocsiba, bevágta az ajtót, és drámaian borzongott:

– Brrr!

Elle feltekerte a fűtést, és a lány felé fordult.

– Na, milyen volt a zongoraóra?

– Jó – felelte Natalie, és bekötötte magát, majd meglazította a sálat a nyakán. Még ebben a tompa, gyér délutáni fényben is látszott, hogy az arcát pirosra csípte a téli levegő. – Mármint még mindig csak skálázom. Szerintem Ms. Turner mást nem is tud tanítani.

Elle kuncogva tolatott ki a ház elől.

– Alig négy hónapja kezdted.

– Tudom. De unalmas. Álmomban is meg tudom csinálni.

– Légy türelmes. A skálázás az alap. Először meg kell tanulnod az alapokat, mielőtt nekiállnál eljátszani egy komplett darabot. – Elle elmosolyodott, hogy milyen hirtelen váltott anyaüzemmódba, úgy tanítva életbölcsességeket és adva tanácsokat, mintha Natalie a saját lánya lett volna.

– Jó, mondjuk, ma megtanította nekem a „Boldog szülinapot”.

– Tényleg? És miért?

Natalie nevetett.

– Pontosan tudod, hogy miért.

Elle megállt a piros lámpánál, és színpadiasan megvonta a vállát.

– Ezt meg hogy érted?

A lány kuncogott, és a szemét forgatta.

– Mert ma van a szülinapom, azért, nagyokos.

– Nagyokos! – szorította Elle a kezét a melléhez, mintha halálos sebet kapott volna. – Csak Martínt hívhatod így.

– Pont azért, mert rendszerint ő a nagyokos.

– Rendben, értem, elég a hülyéskedésből. Boldog szülinapot, édesem!

Elle alig hitte, hogy Natalie már tízéves. Olyan közel van korban a VGy – Visszaszámláló Gyilkos – ügyének legfiatalabb áldozatához. Fél éve készítette az interjúkat a Megkésett igazság aktuális évadához, és ez szinte minden egyes percét lekötötte. Alig bírta lehunyni a szemét, máris maga előtt látta a lányok arcát, hiszen a fotóik borították kis stúdiójának falát. Elle Natalie-t tekintette valamilyen formában a lányának, mivel neki nem volt gyereke, és elég volt elképzelni őt a VGy utolsó áldozataként, mire azonnal elöntötte a düh. Natalie nélkül Elle talán el sem kezdte volna a műsort. Ha nem tudta volna, mit jelent annyira szeretni egy gyereket, hogy ölni is képes legyen érte, akkor talán soha nem állt volna neki vadászni azokra a szörnyetegekre, akik gyerekeket bántottak.

Elle odahajolt Natalie-hoz, és cuppanós puszit nyomott a homlokára, mielőtt a lámpa zöldre váltott volna.

– És csináltál valamit a szülinapodon, amit nagyon élveztél?

– A suliban énekeltek nekem, és vihettem mindenkinek sütit – felelte Natalie, miközben az egyik sötétszőke fürtjét csavargatta az ujjával. – És gyorsúszásban harmadik lettem.

– Nincs az a pénz, amiért ilyen hidegben fürdőruhába bújnék.

– Ha zavarna minket a hideg, akkor évente csak három hónapot úsznánk – közölte a lány, miközben behajtottak Elle háza elé. – Különben is, a víz huszonhat fokos.

– Én maradok nyáron a tavaknál, de büszke vagyok rád, amiért csinálod – mondta Elle. A szél belemart a bőrébe, amikor kiszállt a kocsiból, és ügyelt rá, hogy Natalie lassan és óvatosan menjen a házhoz vezető járdán. Aztán majd később emlékezteti Martínt, hogy még több sót szórjon szét.

– Fincsi! – kiáltott fel Natalie, amint belépett az ajtón. Elle szájában is összefutott a nyál, amikor megcsapta az orrát a meleg, fűszeres illat. Az illatot követve a konyhába jutottak, ahol Martín állt, kedvenc virágos kötényét viselte, és éppen sószórót tartott a fazék fölé. A maga által kifejlesztett húsgombócos spagettit készítette, amelyben a marhahúshoz kockára vágott chorizót adott, a szószba pedig csilit aprított. Ez volt Natalie kedvence.

– Hé, szülinapos! – Martín a fazékba ejtette a kanalat, leguggolt, kitárta a karját, majd felkapta Natalie-t, és jellegzetes mackóölelésébe zárta. Megpördültek, aztán Martín letette a kislányt a konyhapultra, a kanállal belekavart a szószba, és Natalie felé nyújtotta. – Minőségellenőrzés, señorita.

Natalie belekóstolt, és felcsillant a szeme.

– Azt hiszem, ez eddig a legkiválóbb főztje, señor.

Martín levette a kislányt a pultról, majd az evőeszközös fiókra mutatott.

– Tudom, hogy szülinapod van, de segítenél megteríteni? Édesanyád is nemsokára itt lesz. – Amint kezében az evőeszközökkel a kislány távozott, Martín Elle felé fordult, ajkán széles mosollyal. Hullámos hajából kimeredt pár tincs, ezeket az ujjaival szokta eligazítani, ha éppen nem viselte a munkájához elengedhetetlenül szükséges nejlon fejfedőt. A fazék tartalmát kavargatva odahajolt Elle-hez, és megcsókolta.

– Isteni az illata – mondta Elle, majd töltött magának egy pohár vörösbort.

– Köszönöm. Hogy vagy, mi vida?{1} – kérdezte Martín.

Elle-nek eszébe jutott, amikor Martín először szólította így Natalie előtt, aki akkor már egy ideje spanyolul tanult az iskolában. Elle csak a középiskolában állt neki a spanyolnak, Martín pedig már folyékonyan beszélt angolul, amikor találkoztak, de Elle az első randijuk után előszedte a régi spanyol nyelvkönyveit. Nem akart kimaradni a családi beszélgetésekből Monterrey-ben, ráadásul Minnesotában sok mexikói és közép-amerikai bevándorló van, így még a munkájában is tudta hasznosítani a nyelvtudását. Natalie puccos magániskolájában már a harmadik osztálytól lehetett spanyolul tanulni, így a kislány pontosan értette, mit jelent az, hogy mi vida.

– Miért hívod őt az életednek? – kérdezte akkor Natalie. – Azért, mert nem tudsz nélküle élni?

Elle arra számított, hogy Martín majd azt mondja, hogy ahonnét ő származik, az emberek így becézik azt, akit szeretnek, különösen a házaspárok, de Martín ehelyett Elle-re pillantott, amikor válaszolt:

– Nem. Azért hívom így, mert amikor találkoztunk, rájöttem, hogy milyen sok időt töltök a halál közelségében. Elle emlékeztet arra, hogy élvezzem az életet.

Aznap Martín különösen romantikus hangulatában volt, bár a legtöbb férfi eleve a nyomába sem érhetett ebben a tekintetben sem.

– Elle? – rántotta vissza Martín hangja a jelenbe.

– Elbambultam – felelte Elle, noha tudta, hogy erőltetett mosolyának Martín nem fog bedőlni. – El sem hiszem, hogy Natalie tízéves. Olyan, mintha csak tegnap kopogtatott volna be az ajtómon az a vékony kis négyéves. – Elle elpislogott pár könnycseppet, és belekortyolt a borba.

Martín letette a kanalat, és magához húzta Elle-t.

– Ez a nyomozás kikészít, ugye? – kérdezte, és körkörösen simogatta a hátát.

Elle megfeszült.

– Semmi bajom – válaszolta.

Martín hátralépett, és a szemébe nézett.

– Ezt tudom én is – mondta, és úgy nézett ki, mintha még mondani akart volna valamit, de ehelyett csak bólintott, és visszafordult a tűzhelyhez.

Natalie éppen tányérokért ment a konyhába, amikor csöngettek.

– Majd én – mondta Elle.

– A fülem is lefagyott – közölte Sash, ahogy belépett Elle mellé, aki becsukta mögötte az ajtót. Sash leverte a havat a csizmájáról a lábtörlőn, majd kibújt belőle, óvatosan kikerülve a szőnyegen olvadozó hódarabot.

– Apám nyelvragasztónak hívta ezt az időt – szólalt meg Elle. Őt magát is meglepte a hirtelen beugrott emlék. Évek óta eszébe sem jutott az apja. – Tudod, a hülyegyerekek, akik azzal cukkolták egymást, hogy ki meri valami fémtárgyhoz nyomni a nyelvét, ami aztán oda is ragadt, ahogy kellett.

Sash hatalmas fülbevalóján megcsillant a fény, amikor hátravetett fejjel nevetett. Lehúzta a sálját, majd lila kötött sapkáját, és mindkettőt letette az ajtó melletti padra. Pár napja megint leborotválta a haját, és az új pihék még jobban kiemelték manószerű vonásait. Ügyvéd létére elég fura volt a kinézete, és az emberek emiatt gyakran alá is becsülték, ami még élvezetesebbé tette, ahogy felkoncolta és cafatokra szedte az ellenfeleit a tárgyalóteremben.

– Ez jó, ezt majd én is használni fogom alkalomadtán.

Elle bevezette Sasht az étkezőbe, el a tükör előtt a folyosón, ami arra emlékeztette, hogy aznap még nem zuhanyozott, és a hajával sem csinált semmit. Addig a stúdiójában ült, amíg Natalie-ért nem kellett mennie.

– Van valami új nyom a VGy ügyében? – suttogta Sash.

Elle megtorpant. A nyomozást leszámítva ritkán hagyta el a házat, és az áldozatok családtagjai meg a tanúk sem utaltak a gyilkosra ezen a néven. Felkavaró volt valaki mástól hallani ezt a betűkombinációt, ami hónapokig pattogott a fejében – mintha egy elhaló visszhang ismét erőre kapott volna.

– Nincs semmi újság – felelte a barátnőjére pillantva. – Korai még.

Sash mosolygott.

– Néhány kollégámmal beszélgettünk ma az ügyről. Ez lesz a legnépszerűbb évadod, ebben biztos vagyok.

Elle bólintott, és igyekezett megőrizni semleges arckifejezését. A korábbi évadok során is érezte a nyomást, hogy megoldja a kihűlt ügyeket, amelyekkel foglalkozott, de ez a mostani új dimenziókat nyitott. Alig pár hete töltötte fel az első részt, és rögtön tudta, hogy ez az ügy más lesz, mint a többi. Annyi e-mailt kapott, mint még soha: megjegyzések, kritikák, teóriák. És kiderült, hogy nemcsak a Középnyugaton hallgatták, hanem Ausztráliában, Indonéziában, Angliában, Hollandiában. Olyan volt, mintha az egész világ őt figyelte volna.

De nem ijedt meg. Az előző négy évad összes ügye, beleértve a gyerekek ügyét is, mind egyfajta alapot képeztek, amire valami sokkal komplexebbet épített fel. Ezt az ügyet. A VGy lesz a főműve.

– Sápadt vagy – fogta meg Sash gyengéden a karját, mielőtt beléptek az étkezőbe. – A fenébe, Elle, sajnálom. Eleve ideges vagy, nincs szükséged még arra is, hogy emlékeztesselek, milyen komoly ez az ügy.

– Semmi baj, mindig is tudtam, hogy ez az ügy majd ráirányítja a figyelmet a podcastra, csak nem számítottam ekkora érdeklődésre. – Elle a legjobb barátnője szemébe nézett, aki a tenyerébe mélyesztette körmeit. – A produceremmel együtt nagyon erős online aktivitást látunk, rengeteg ötlet bukkan fel a felületeinken a közösségi médiában, de egyelőre nincs semmi konkrétum. Tudom, hogy pár hét telt csak el, mégis úgy érzem, hogy csalódtak bennem.

– A lányok a faladon – mondta Sash. Martínon kívül egyedül Sash léphetett be Elle stúdiójába az emeleten. – Őket nem hagyod cserben. Hanem emléket állítasz nekik. Elmeséled a történetüket, és ki akarod deríteni az igazságot, hogy mi történt velük. Légy elnézőbb magaddal.

Mielőtt Elle válaszolhatott volna, nyílt az étkező ajtaja, és Natalie dugta ki a fejét.

– Jöttök, vagy mi lesz? Éhen halok.

Sash Elle-re mosolygott, még egyszer megszorította a karját, aztán követték Natalie-t az étkezőbe, ahol Martín éppen befejezte a terítést.

* * *

– Milyen a szülinapod, kicsim? – kérdezte Sash, és megölelte a kislányát.

– Jó. Kösz, hogy hamar eljöttél a munkából – felelte Natalie.

– Naná! Szerinted le akartam volna maradni erről? – Ha Elle nem ismerte volna Sasht ilyen jól, akkor észre sem veszi az apró árnyat, ami átsuhant a barátnője arcán. Natalie-t nagyon érzékenyen érintette, hogy az anyja sokáig dolgozik. De Sash mindig ott volt a fontos eseményeken, és most, hogy Elle főállásban otthonról dolgozott, sokkal többet tudott segíteni nekik az úszóversenyekben, a zongoraleckékben, sőt még az alkalmankénti osztálykirándulásokban is. Elle valahol félúton volt egy erős jelenléttel bíró nagynéni és egy szupersztár bébicsősz között, bár Sash folyamatosan ismételte, hogy valójában egy második szülő volt, akit Natalie választott magának. Akármi volt is a szerepe a kislány életében, Elle imádta.

Sash kihúzta a széket Natalie mellett, és úgy emelte fel a kezét, mint egy tévés műsorvezető:

– Hölgyeim és uraim, valamint mindazok, akik egyik csoportba sem szeretnének tartozni: tíz évvel ezelőtt fantasztikus dolog történt. – Blúzának hosszú ujja az asztalt söpörte, és csak centiken múlott, hogy bele nem lógott a spagettiszószba. – Lányom, az egyedi és egyetlen Natalie Hunter a világra jött. Nagyjából akkora volt, mint egy chipotle-burrito, és visított, mint egy kismacska.

Natalie nevetve kapta az arca elé a kezét.

– Tudom, hogy az első évek nem voltak egyszerűek, mert sokszor költöztünk. De most örülök, hogy itt vagyunk, és örülök, hogy a tizedik szülinapodat a családod társaságában ünnepelhetjük. – Sash Elle felé pillantott, de nehéz volt kivenni az arcvonásait a könnyek függönyén keresztül. Elle-t még mindig mélyen megérintette, ha Sash családtagként beszélt róla. Martínt és az ő szüleit leszámítva Elle-nek csak Sash és Natalie volt a családja.

Natalie előredőlt, és a kihűlő ételre nézett.

– Gyerünk, anya, éhen halok.

Nevettek, majd Sash a poharát emelte.

– Rendben, rendben. Pereljétek be az anyát, aki beszédet mond a lánya tizedik születésnapján. Natalie-re!

– Natalie-re! – ismételte Martín és Elle, a borospoharukat emelve. Koccintottak Natalie-vel, aki kólát ivott, majd nekiláttak a spagettinek.

– Milyen napod volt, Sash? – kérdezte Elle, miközben felcsavarta a tésztát a villájára.

Sash kortyolt a borából.

– Nem rossz, de ez a vállalatfelvásárlás, amelyen dolgozom, lélekölő munka. Mindkét vezérigazgató úgy tesz az igazgatótanácsuk előtt, mintha rózsás lenne a helyzet, ugyanakkor képtelen vagyok egy asztal mellé leültetni őket. Valaki mondott valamit arról, hogy a másik hogyan golfozik, és hirtelen veszélybe kerül egy több millió dolláros ügylet. És még a nőkre mondják, hogy érzelmesek.

Martín felmordult a spagetti fölött.

– És te, Martín? Milyen az élet a proszektúrán? – kérdezte Sash, helyesen ejtve ki a nevét, hosszú í-vel, ellentétben mindenki mással, mert a legtöbben még erre a hosszú í-re is lusták voltak.

Martín a villájára bökött egy koktélparadicsomot.

– Ó, tudod, elég zűrös. Ilyenkor szinte sorban állnak nálunk a kuncsaftok.

– Martín! – csattant fel Elle.

Martín felemelte a kezét, és széttárta az ujjait, mint aki mindenben ártatlan.

– Bocsánat! Mintha Sashék nem tudnák, mi a munkám.

– Bizony, Elle, mintha nem tudnánk, Martínnak mi a munkája – kortyolt Natalie, és vigyorgott. – Én is patológus akarok lenni, amikor felnövök.

Elle a fejét csóválta, és a barátnőjére pillantott. Sash pár hete bevallotta neki, hogy Natalie egy kicsit belezúgott Martínba, bár akkor már ez elég nyilvánvaló volt. Natalie úgy egy hónapja már nem tíónak{2} hívta Martínt, csak a keresztnevén szólította, és itta minden szavát. Sash a pubertásra kente az egészet. Elle elég régen diplomázott gyerekpszichológiából, de arra tisztán emlékezett, hogy nincs abban semmi különös, amikor egy tízéves kislány belezúg az egyetlen férfiba a közvetlen környezetében.

Bár Martín pontosan tudta, hogy a két nő milyen árgus szemekkel figyeli, nem vett róluk tudomást, és részletesen ecsetelte Natalie-nek, hogy miként lehet belőle törvényszéki patológus.

– Szerintem nagyon jó patológus lennél – mondta. – Az mindenesetre biztos, hogy tökéletesen kell tudnod bánni a késsel. Még mindig megvannak a sebeim, amikor a múltkor segítettél paprikát aprítani a fajitához. – Felmutatta a hüvelykujját: barna bőrén tisztán látszott a rózsaszínű sebhely.

Natalie elpirulva belebokszolt a vállába.

– Két éve volt, és azóta legalább ezerszer bocsánatot kértem. Fel kellene már nőnöd.

Martín a mellkasához kapta a kezét, és tettetett sértettséggel válaszolt.

– Cómo te atreves!{3} De lehet, hogy igazad van. Az én munkám során nem áll fenn annak a veszélye, hogy valaki elvérzik a sebészkés alatt. Szerintem menni fog ez neked.

Elle nevetett, bár nem teljesen felhőtlenül, miközben a férjét és Natalie-t figyelte. Értelemszerűen azon járt az esze, hogy Martín milyen apa lett volna. Sash és Elle akkor ismerkedtek meg, amikor Elle és Martín mindent megtett azért, hogy Elle teherbe essen, és egy vagy akár több gyerek reményében költöztek a Sashéval szemben álló nagy házba. Elle szinte összes egykori osztálytársa már attól terhes lett, hogy rágondolt, így Elle nagy megkönnyebbüléssel beszélgetett Sashsel a mesterséges megtermékenyítéssel kapcsolatos tapasztalatairól. Sasht soha nem érdekelte a szerelem vagy a szex, de mindig szülő akart lenni, ezért a tesztcsövek és az injekciók felé kanyarodott. Amikor Elle elmesélte neki, milyen procedúrákon megy keresztül a megtermékenyülés érdekében, gyorsan arra jutottak, hogy a tudomány segítségével szinte rémálomszerű teherbe esni – bár Sash szeretett azzal viccelődni, hogy számára hagyományos módon teherbe esni sokkal stresszesebb élmény lett volna.

Hosszú évek próbálkozása után Elle úgy érezte, hogy a teste nem bír elviselni több hormont és stresszt. Martínnal végül elfogadták, hogy nem lesznek szülők, de akkor már olyan közel kerültek Natalie-hez, hogy a döntés nem fájt annyira.

– De azt tudod, ugye, hogy rengeteg reáltárgyat kell tanulnod ahhoz, hogy patológus legyél? – kérdezte Sash. – És valahogy túl kell lendülnöd az injekcióstű-fóbiádon.

Natalie felemelte a fejét.

– Menni fog.

Elle egy falat spagetti mögé rejtette a mosolyát. Natalie az a fajta gyerek volt, akit minden újdonság lázba hozott. Fél éve az állatok jogaiért harcolt, miután látott egy videót a YouTube-on, és megfogadta, hogy soha többé nem eszik húst. Nap nem múlt el, hogy ne beszélt volna vágóhidakról és ketrecekről. Aztán Elle egy nap átment hozzájuk, a kislány hamburgert evett, és a klímaváltozásról tartott neki kiselőadást. A dilijei többnyire néhány hónapig tartottak csupán, egyedül a vallás mellett tartott ki. Egyik barátnője az iskolában pár éve adott neki egy bibliát, és azóta majdnem minden vasárnap együtt mentek misére. Sash javára szólt, hogy soha nem akarta meggyőzni Natalie-t, hogy maradjon otthon, jóllehet őt magát a vallás hidegen hagyta.

Elle imádta a kislány szenvedélyes természetét. Mindenkinél jobban tudta: kifejezetten jó karriert lehet építeni arra, ami mélyen felháborítja az embert. Natalie még mindig kicsi volt ahhoz, hogy valami mellett elkötelezze magát, de jó úton járt afelé. Elle csak egy évvel volt idősebb Natalie-nél, amikor az élete lángra lobbant, és olyan ösvényt égetett előtte, amit kénytelen volt követni.

A gondolattól eszébe jutottak a stúdiója falán lévő fényképek, az oly fiatalon megölt lányok arca, aztán hirtelen hátradőlt, és szaporán pislogott, hogy kiverje a fejéből a képeket. Kortyolt a borból, és körbepillantott. Sash és Natalie nem vett észre semmit, de Martín kérdőn felvonta a szemöldökét. Elle bólintott egyet, majd felvette a villáját.

Miután végeztek a spagettivel, Sash felállt, hogy leszedje az asztalt.

– Sash, hagyd csak – állt fel Martín is, és megpróbálta elvenni tőle a tányérokat.

– Nyugi, Martín, nem fogok elmosogatni, azt majd Natalie megcsinálja. Különben is, ez a legkevesebb, annyit hozzátok-viszitek kocsival Natalie-t mindenhova, amíg én dolgozom.

– A társaságom minden pénzt megér – közölte Natalie, és a füle mögé igazított egy tincset.

Martín nevetésben tört ki, Sash meg Natalie-t hívta a konyhából. Elle sikerrel félretolta a képeket a fejében, és derűsen mosolygott.

Indulni akart, hogy segítsen Sashnek, amikor a telefonja rezegni kezdett a zsebében. Elle kilépett a folyosóra, és ránézett a kijelzőre. Tucatnyi e-mailje érkezett, a közösségi médiából számtalan értesítést kapott, de azokkal ráér később foglalkozni. Kivéve egyet. Az üzenet témája egyetlen mondat volt, mégis olyan hatást gyakorolt rá, hogy a falnak kellett támaszkodnia.

Tudom, hogy ki az.

{1} Életem. (spanyol)

{2} Bácsi. (spanyol)

{3} Hogy merészeled. (spanyol)