Takács Róbert

Hollywood
a vasfüggönyön túl

– részlet –

Megjelent a Nyugati hatások és transzferek a magyar kultúrában és tudományban az 1970-es és 1980-as években NFKIH 125374. számú projekt keretében
Western Impacts and Transfers in Hungarian Culture and Social Sciences in the 1970s and 1980s financed by NKFIH (Nr. 125374.)

Az elektronikus verzió megjelenését a Magyar Kultúráért Alapítvány támogatta

© Takács Róbert, 2022

Elektronikus kiadás, 2022
ISBN 978 963 338 061 1

Napvilág Kiadó, Budapest
www.napvilagkiado.eu

Minden jog fenntartva. Jelen könyvet vagy annak részleteit tilos reprodukálni, adatrendszerben tárolni, bármely formában vagy eszközzel – elektronikus, fényképészeti vagy más módon – a kiadó engedélye nélkül közölni.

Tartalom

Bevezetés

Amerikai film a koalíciós és a sztálini évek alatt

Zsdanovscsina és bezárkózás

Személyes találkozások a késő sztálini években – Helsinkitől Cannes-ig

Desztalinizáció és az amerikai film újbóli visszatérése – a Hruscsov-korszak a magyar mozikban

1953–1956

A levert forradalom után – engedmények és rendteremtés 1956–1957-ben

Filmkapcsolatok és szocialista filmátvételi politika az 1950-es évek végén, 1960-as évek elején

Filmkapcsolatok az 1960-as évek első felében

Első koprodukciók

Kontrollált térnyerés – Hollywood Magyarországon az 1960-as évek második felében

Hollywood a szórakoztatás szolgálatában – szerelmi vígjátékok és a westernnel szembeni averziók

Az amerikai filmművészet legjavából

Hollywood előre megy, nem hátra – az amerikai film az 1970-es évek Magyarországán

A „jó” amerikai filmek – avagy „a másik Amerika” hangja

Az átlagos amerikai filmek – szórakoztatás és izgalmak könnyek és nevetés között

Az amerikai filmek népszerűsége

Az elvetett filmek

Elkésett filmek és elkésett műfajok

A felbomlás szélén – az amerikai film a magyar mozikban az 1980-as években

Kultúrpolitikai és gazdasági környezet

A mozi kihívói

A közönség nyomása

Az amerikai filmkínálat az 1980-as években

Elosztás és leosztás

Késések és frissesség

Zárszó: A szovjet filmművészet térhódításától a hollywoodi szórakoztatásig – négy és fél évtized fejlődési íve Magyarországon

Jegyzetek

Irodalom

Évkönyvek

Névmutató

A Magyarországon 1956-tól bemutatott amerikai filmek jegyzéke

A Filmmúzeum Budapesten.
Forrás: Filmévkönyv, 1980. 230

Gregory Peck és Virginia Mayo a Filmvilág címlapján.
Forrás: Filmvilág, 1959/2.

Bevezetés

„Bevonul győztes hadával az új hódító” – hirdette a Pinocchio című amerikai rajzfilmet a Magyar Film magazin 1941. december 8-i száma. A címlapon elhelyezett reklámon a fából faragott Disney-hős egy csacsi hátán ül, körülötte ott láthatjuk a jól ismert mese többi szereplőjét.1 Mindez egy nappal a Pearl Harbor elleni japán támadás után, illetve négy nappal az Egyesült Államoknak címzett magyar hadüzenet előtt történt. Érthető hát, hogy az új filmszenzáció kapcsán az ellenzéki, akkor még kisgazdapárti újságíró, Barcs Sándor, a Kádár-kori sajtóirányítás és sportdiplomácia egyik oszlopos tagja csendes bizakodással írt. „Mindig telibe találja érzékenységemet, ha a disszonánsan harsogó világ kakofóniájában egy szelíd hang váratlanul és csendesen a szeretetről, az emberi egymásrautaltságról, hűségről, lelkiismeretről, szabadságról és mikroorganikus cseppségünkről kezd beszélni; mindig megragad a tehetetlenség, a szánalmas gyengeség érzése, mely évezredeken át hiába harcol hatalmas szörnyetegek és rossz indulatok ellen; hiába s talán mégse hiába.”2 Hollywoodnak sokféle arca volt, számos dolgot jelképezhetett. Mint látható, a háború alatt, egy olyan pillanatban, amikor a valóban világméretűvé szélesedő küzdelem veszélye valósággá vált, egy amerikai film a humanizmus reménysugarát is felvillanthatta egy hamarosan de iure is ellenséggé váló ország ellenzéki gondolkodójában.

Igaz, Hollywood az azt megelőző két évtizedben nem elsősorban a humánum, hanem a szórakoztatás és a negédes álmok szinonimáját jelentette. Ahogy – a francia és az olasz filmipar nagy bánatára – világszerte, úgy az amerikai film Magyarországon is dominánssá vált az 1920-as években. Tegyük hozzá, akkor még az ideológiai frontvonalak túloldalán álló Szovjetunióban is ismertek voltak a némafilmkorszak amerikai sikerei és sztárjai,3 sőt a sztálini rendszer kiépítése előtti új gazdaságpolitika korszakában, az úgynevezett NEP-években még annak sem volt akadálya, hogy 1927-ben két jeles amerikai színész, Mary Pickford és Douglas Fairbanks a Szovjetunióba látogasson, miként annak sem, hogy Szergej Komarov rendező megragadja a lehetőséget, és egy némafilmet forgasson a részvételükkel Mary Pickford csókja címmel. A vígjáték alaptörténete szerint Goga, a jegyszedő beleszeret Dúsába, a pályakezdő színésznőbe, aki viszont hollywoodi sztárokról álmodik. A szovjet hölgy szíve csak akkor nyílik meg iránta, amikor a fiú találkozik Mary Pickforddal, aki megcsókolja őt, és ezáltal híressé válik.4 A fenti példa elsősorban azt illusztrálja, hogy az a bizonyos csók az 1920-as évek második felében világszerte értelmezhető üzenetnek számított a nézők számára: Hollywood már akkor globális „kulturális hatalom” volt.

Nem meglepő hát, hogy így volt Magyarországon is, ahol az 1920-as és 1930-as években mindvégig az amerikai filmek voltak többségben a mozikban. Hollywood fölényét cenzúraméterben, azaz a jóváhagyott filmtekercsek hosszában tudjuk számszerűsíteni, ez az 1920-as évek közepén a cenzúra által engedélyezett mozianyag kétharmadát tette ki. Igaz, ez a dominancia a hangosfilmek elterjedése után – és a magyar filmgyártás felfutásával – csökkent, és az 1925-ös 65%-hoz képest Hollywood részesedése az 1930-as évek végére 50% alá esett.5 Ugyanakkor tegyük hozzá, az engedélyezett filmtekercsek hossza még nem árulkodik arról, hogy a mozik mit és mennyiszer játszottak. Minden bizonnyal ez az az összehasonlítási alap, amelyben az európai filmipar számára a legkedvezőbb volt a kép. Az amerikai filmek fölénye a vetítések vagy nézőszámok tekintetében jóval nagyobb lehetett.

A hadba lépést követően az ellenséges országok filmjei eltűntek a mozik kínálatából, 1942-ben betiltották az amerikai alkotások vetítését, továbbá előírták, hogy a műsoridő adott százalékában magyar filmeket kell játszani. Ez a helyzet a magyar filmgyártás első világháborús fellendüléséhez hasonló konjunktúrát hozott: 1943-ra Magyarország Európa harmadik legnagyobb filmkibocsátójává nőtt Németország és Olaszország után.6

A népi írók holdudvarához tartozó Janus Pannonius Társaság folyóirata keserű iróniával konstatálta, hogy az olasz film igyekszik belakni a Hollywood által hagyott űrt – a negatívumok terén is: „Az olasz filmgyártás szorgalmasan igyekszik pótolni az Európából kitiltott angolszász, s elsősorban az amerikai filmeket. Történelmi filmjeiben hűségesen utánozza – egyelőre még szerényebb kivitelben – az amerikai filmek tömegjeleneteit, dzsungeleket varázsol a műtermekbe, egyre-másra készíti a gyarmati helytállás többé-kevésbé sikerült apoteózisait. Történelemszemlélete romantikus, s romantikus a legtöbb, hozzánk elkerült olasz társadalmi film is. Erősen amerikai giccs-ízű az a film is, amelyet Fények az éjszakában címmel mutattak be nemrég Budapesten.”7

Az alábbi monográfia az 1945-tel kezdődő négy és fél évtized filmátvételi politikáját és nyilvános diskurzusát tekinti át Hollywood és az amerikai filmművészet megítélésének, bemutathatóságának prizmáján keresztül. Olyan időszak volt ez, amelynek első éveit kivéve Magyarországon egypárti diktatúra és kontrollált nyilvánosság működött, méghozzá olyan kultúrpolitikai és ideológiai célok és érdekek jegyében, amelyek ütköztek mind az amerikai film eszmeiségével, mind Hollywood gazdasági (és politikai) törekvéseivel. 1948-ig azonban – bár világos volt, hogy a térségben domináns nagyhatalommá váló Szovjetunió a nyilvánosság működése iránt sem közömbös – a kulturális alrendszer, így a háború után csak első életjeleket mutató magyar filmgyártás, illetve a gyorsabban erőre kapó filmforgalmazás is alapvetően plurális alapokon működött.

Az ország külpolitikai mozgástere a hidegháború kibontakozásával és az 1947 őszétől felgyorsuló kommunista hatalomátvétel nyomán a Szovjetunió szatellitállamaként előbb minimálisra szűkült, majd Sztálin halálát követően is csak komoly korlátok között kezdett tágulni. Magyarország és az Egyesült Államok két ellenséges szövetségi rendszer részeként ideológiai ellenfelek maradtak a rendszerváltásig. E hidegháborús keretrendszerbe – amelynek az élesebb szembenállást felerősítő időszakai ellenére is az enyhülés vált fő tendenciájává 1953 után – a magyar–amerikai viszony normalizálása, illetve az amerikai kulturális termékek bemutatása már beleilleszthető volt. Szívósan tartotta magát a Churchill 1946-os fultoni beszédéhez kapcsolt „vasfüggöny” elnevezés, ám az utóbbi évtizedek kutatása már evidenciaként kezeli, hogy a vasfüggöny nem volt hermetikusan zárt sem Magyarországon, sem a Szovjetunióban, sem más európai államszocialista országban. Az újabb irodalom ezért nem is vasfüggönyről, hanem „nejlonfüggönyről”, féligáteresztő hártyáról beszél, egyszerre hangsúlyozva a korlátozottság és az átjárhatóság mozzanatát.8

Másrészt az amerikai kultúra és a magyar–amerikai kétoldalú viszony bizonyos fokig el is oldódott egymástól, a kulturális alrendszer bizonyos fokig „emancipálódott”, és a kulturális importnak kialakult egyfajta önmozgása, még ha a nyugati kultúra alapvetően továbbra is „ideológiai veszélyként” tételeződött. A hruscsovi évtizedben a harmadik világháború fenyegetése mérséklődött, a békés egymás mellett élés politikájának meghirdetésével a két világrendszer szembenállásának súlypontjai áthelyeződtek. Természetesen folyt tovább a fegyverkezési verseny is, látványos színtere lett a vetélkedésnek a világűr meghódításának kísérlete, de a fő súlypontok a gazdasági versenyre és az ideológiai vitára tevődtek át. Ennek csörtéit pedig a filmművészet pástjain is megvívták. Ebben az időszakban – szakítva a késő sztálini évek szinte teljes elzárkózásával – a szovjet és a magyar pártvezetés is abban a hitben élt, hogy a jövőt a szovjet galaxis képviseli, az ideológiai vita megnyerhető, és ezzel összefüggésben a mérsékelt kulturális nyitásnak több lehet a hozadéka, mint a költsége.9

Utóbbit a desztalinizációs változások közepette is megőrzött cenzúramechanizmusok működtetése is igyekezett csökkenteni. Magyarország e tekintetben sem jelentett kivételt a szovjet blokk államai között. Az előzetes és utólagos cenzúra a nyilvánosság és kapcsolattartás minden területére kiterjedt, érintette a hazai művészek alkotótevékenységét, az újságírást, de megvoltak a kapuőrei a külföldi kultúra befogadásának is. Szintén kontroll alatt állt az állampolgárok mozgása10 és postaforgalma is.11 A belföldi filmgyártás, amellyel az alábbiakban csak érintőlegesen foglalkozunk, a Művelődésügyi – 1974-től Kulturális, majd 1980-tól Művelődési – Minisztérium alatt működő Filmfőigazgatóság alá tartozott, és a cenzúra a forgatókönyv elfogadásától végigkísérte, korlátozta, illetve befolyásolta az alkotófolyamatot. A filmimportot a fenti állami szerv, illetve a gyakorlati ügyekben alá tartozó Filmátvételi Bizottság (FÁB) határozta meg. Így Magyarországon csak az az alkotás kerülhetett bemutatásra, amit a pártállam kultúrpolitikájának megvalósításán ügyködő FÁB jóváhagyott. Monopolizált volt a filmkereskedelem, amelyet az erre alapított export-import vállalat, a Hungarofilm bonyolított le, monopolizált volt a filmforgalmazás, amely feladatot a Mozgókép-forgalmazási Vállalat (Mokép) látott el, és a filmterjesztés is. Utóbbira nem egy országos vállalat kapott megbízást, hanem egy fővárosi és tizenkilenc megyei moziüzemi vállalat. Az, hogy a megvásárolt filmekből mikor és mit mutassanak be, nem az alsó szintek kompetenciája volt, ezt is a minisztériumban döntötték el. Ez a monopolisztikus rendszer az 1980-as évek végéig fennmaradt.

Amennyiben a változatlan szerkezet változatlan gyakorlatot eredményezett volna, a monográfiát hamar le is zárhatnánk. A második világháború utáni plurális időszakot követő nagy fokú bezárkózást felváltó nyitás története azonban több dologra rávilágít. Egyrészt arra, hogy egy alapvetően változatlan „hardveren”, vagyis az alapvetően változatlan elvek mellett elkötelezett kultúrpolitika mellett is változhat a „szoftver”, vagyis a tényleges gyakorlat. Ha az 1950-es évek közepének – nyugati filmeket már egyáltalán nem nélkülöző – moziműsorára pillantunk, egész más képet kapunk, mint az 1980-as évek közepén. Több évtized távlatának változásai természetesen nem függetlenek a külpolitikai és gazdasági mozgásoktól, miként ez utóbbi kettő egymással is szorosan összefüggött. A nagyban (kül)gazdasági érdekek mentén motivált külpolitikai nyitás, majd az 1980-as évekre kialakuló kettős függés,12 valamint a helsinki folyamat során megtalált magyar külpolitikai szerepértelmezés is ösztönzőleg hatott a kelet–nyugati kulturális kapcsolatokra. Mindezek a körülmények nem számítottak egyedinek, a folyamatok fő irányvonalai a régiót, illetve a Szovjetuniót és a szovjet blokk egészét is jellemezték. A kultúrpolitikai és gazdasági nyitottság mértéke ugyan eltérő volt, de az amerikai filmekhez való viszony alapján hasonló tendenciákat rajzolhatunk fel a térség más országaiban is. A „liberálisabbnak” tartott magyar vagy lengyel filmátvételi politika közelebb állt a keményvonalasok közé sorolt román vagy keletnémet nyilvánosság működéséhez, mint a Moszkvával való szakítás után 1949-től teljesen más külpolitikai pályát bejárni kényszerülő, az amerikai populáris kultúra előtt hamarabb és jóval nagyobb mértékben nyitottá váló Jugoszláviához, ahol a Hollywood felé kifejezetten szimpátiával viszonyuló Tito afféle „Coca-Cola-szocializmust” épített.13 Hogy a jelentős nemzeti filmiparral nem rendelkező, 1955-ig négyhatalmi megszállás alatt álló, majd semleges állammá váló, kapitalista berendezkedésű Ausztriáról már ne is beszéljünk.14

Ugyanakkor a magyar nyilvánosság és Hollywood történetéből az is kitűnik, hogy bár az – európainál sokkal erőteljesebben üzleti alapokon nyugvó – amerikai filmgyártás sem volt egynemű, és szintén fejlődött, változott az évtizedek során, a magyar kultúrpolitika sem tudta a gazdasági kényszerek és a közönség elvárásainak szorításában következetesen betartani saját elveit. A desztalinizációval indult folyamat, amelyet a gazdasági reform első, 1968-as, majd második, 1980-as évekbeli kiadása mind-mind a nyitottság felé tolt, nyilvánvalóvá tette a centrum-periféria viszonyokat, az erősebb és gyengébb szerepeit, másképp nézve folyamatosan védekező alapállásba kényszerítette a kultúrpolitikát. Miközben azt sem felejthetjük el, hogy nemcsak a külpolitika és a gazdasági környezet, nemcsak a társadalom változott e több évtized alatt, hanem a filmipart körülvevő médiarendszer és technika is.

A monográfia a fenti folyamatok, hatások, érdekek és elvek eredőjeként megvalósuló fejlődést követi nyomon, hogy milyen is volt a szocialista filmgyártástól a képzeletbeli skála talán legtávolabbi pontjára helyezhető amerikai film befogadása és fogadtatása 1945 és 1989 között. Kezdőpontja 1945 eleje, amikor a harcok elültével a mozik újra megnyitottak, végpontja pedig 1989, amikor a pártállam a film- és moziiparban is feladni kényszerült hatalmi és szervezeti monopóliumait.

Hollywood-ellenes karikatúra.
Forrás: Ludas Matyi, 1948/38. 8.

Amerikai film a koalíciós és a sztálini évek alatt

Budapest felszabadulása után a mozikba is visszatért az élet. Sajátosan plurális rendszer alakult ki, amely számos más területhez hasonlóan a koalíciós pártok alkuit – és még általánosabban az 1944/45 fordulóján létrejött politikai rendszert – tükrözte. Elsőként a Magyar Kommunista Párthoz (MKP) kötődő filmvállalat, a Magyar Filmipari Rt. (MAFIRT) alakult meg 1945 januárjában. A sietség oka az volt, hogy minél kedvezőbb feltételeket biztosítsanak a szovjet film számára, vagyis a harcok befejeztével mindenekelőtt a szovjet film csillapíthassa a magyar közönség filméhségét.1 Monopolhelyzetet azonban nem élvezhetett sem a szovjet film, sem a Szovexportfilm által is presszionált MAFIRT. A koalíciós pártok úgy döntöttek, hogy a mozik működtetését nem bízzák az üzleti életre, inkább leosztották maguk között a fővárosi moziengedélyeket,2 emellett minden párt igyekezett magát birtokon belül tudni a vidéki városokban is. Az új mozivállalatok, a MAFIRT (MKP), a KIMORT (FKgP), az Orient (NPP) és a Sarló (NPP) a pártok költségvetésében is fontos tételt jelentettek. Vagyis minden koalíciós párt – ekkor bizonyos fokig az MKP is – a filmforgalmazás piaci elvű működtetésében volt érdekelt. A MAFIRT céljai között azonban előrébb soroltatott a szovjet filmek propagálása és távlatilag az amerikai filmek háttérbe szorítása, illetve az Amerika-propaganda kiiktatása. A MAFIRT vezetése mindezt más – „a szovjet és nem szovjet filmek helyes, politikus, szakszerű és megfontolt adagolásának módjával”3 operáló – stratégiával akarta megvalósítani, mint szovjet partnere. A Szovexportfilm ugyanakkor gyors eredményeket szeretett volna látni, kevéssé törődve a magyar közönség tényleges érdeklődésével, ami a magyar kommunista filmvállalattal is állandó konfliktusokhoz vezetett.4

Egy 1945. augusztusi feljegyzés azt mutatja, hogy a szovjet filmek mennyiségi fölényét az első hónapokban sikerült is biztosítani. Szovjet adatok szerint a főváros és Pest–Pilis–Solt–Kiskun vármegye 58 mozijában összesen 149 filmet mutattak be abban az évben, amelyek 42,5%-a – szám szerint 63 alkotás – a szovjet filmművészetet reprezentálta. A második helyet viszont úgy is az amerikai filmek foglalták el, hogy akkor még nem is érkeztek új amerikai filmek Magyarországra. A 48 hollywoodi alkotás a nyilvántartott filmkínálat 32%-át tette ki. Ezektől jelentősen elmaradtak a magyar (22 mű, 15%), s még inkább a francia (12,8%) és az angol (4,3%) filmek.5

A fent vázolt kínálati oldal nem találkozott a kereslettel. „A kis mozikban régi amerikai filmek aratják várakozáson felüli sikereiket. Az orosz filmgyártás termékei átütő eredménnyel startoltak, az új amerikai filmek – közel 40 érkezett már eddig is – hetekig elvetik egy-egy bemutató filmszínház műsorgondját” – jellemezte az 1945. késő nyári mozihelyzetet a Fényszóró című művészeti hetilap.6 A negyven új film erős túlzás – bár a mozikban, mint láttuk, valóban játszottak ennyit, ám többségüket már korábban, 1940–41-ben is játszották. Az első valóban új amerikai filmet, Az amerikai sast az amerikai misszió hozta be július elején, amit továbbiak követtek.7 Elsőként tehát egy olyan, 1943-ban készült második világháborús filmet küldtek Magyarországra, amely ugyan a közös szovjet és amerikai antifasiszta küzdelem egy epizódját meséli el, ám mégsem a közös erőfeszítésekről szólt, hanem az USA csendes-óceáni harcairól.

Egy 1947-es felmérés – nem meglepő módon – azt találta, hogy a magyar közönség az amerikai (25%) és a magyar (25%) filmeket kedvelte legjobban. A francia filmeket 16%, az angolokat 12% választotta. A szovjet filmek népszerűsége igen csekély volt, mindössze a megkérdezettek 7%-a említette.8 Arányait tekintve harmadannyian, mint akik az 1947. augusztus 31-i választásokon a Magyar Kommunista Pártra szavaztak. Ezt a képet erősítik a rendelkezésünkre álló nézettségi adatok is: a MAFIRT 1946 őszén iskolások és üzemi dolgozók csoportos szervezésével elérte azt, hogy a szovjet filmvetítések helykihasználtsága 14%-os szintről 21%-ra növekedjen.9 Az amerikai film viszont könnyedén eladta önmagát. Sőt arra is volt példa, hogy egy szovjet film népszerűsítésére kitalált akció visszafelé sült el: 1947 májusában a MAFIRT jelezte, hogy biankó szabadjegyeiket a kedvezményezettek a legnépszerűbb – zömmel amerikai – filmekre tartogatták. Az Arab éjszaka című hollywoodi film egyik előadását úgy megrohamozták a szabadjegyesek, hogy be kellett zárni a pénztárakat.10

A háború után a magyar filmgyártás lassan állt talpra, éveken át alig készültek magyar filmek, így a mozik – 160 körülire becsült – éves filmigényét szinte teljes egészében külföldről kellett ellátni. Az Új Ember – a fenti szempontból jogosan búsongva – külföldi filmgyártók gyarmatának látta az országot, ahol „szinte elnyomóan telepszik rá életfelfogásunkra és filmgyártásunkra a külföldi ízlésirányok diktatúrája”, és ahol a mozikban magyar lélektől idegen kérdésekre idegen erkölcsök alapján adnak válaszokat.11 A két legnagyobb „gyarmatosító” pedig – már az 1945. nyári adatokból is látszik – az amerikai és a szovjet filmipar volt.

Hollywood azonban 1945-ben még igazán meg sem érkezett Magyarországra. A döntő változást a nyolc filmstúdió által alapított MOPEX (Motion Picture Export Association) feltűnése jelentette. A Közgazdaság című lap úgy számolt be minderről, mintha a filmexport e szerve nélkül az amerikai film várható dömpingje az európai mozikat juttatná kényelmes helyzetbe: „Az amerikai filmgyárak raktáraiban kb. 3000 film vár arra, hogy Európába szállítsák. Ha a nagy amerikai filmgyárak európai fiókjai ezeket a filmeket szabad versenyben hoznák forgalomba, olyan filmbőség mutatkoznék, hogy a végén talán csak abban az esetben lennének hajlandók a filmeket műsorra tűzni, ha a mozik kérnének pénzt a levetítésért.”12 A MOPEX magyarországi leányvállalatát dr. Palugyay Miklós képviselte. A nemesi családból származó, a század húszas éveiben az Egyesült Államokban élő filmszakember később, 1928 és 1942 között a Paramount vállalat romániai, balkáni és magyarországi képviseletén dolgozott, majd a világháború alatt – az amerikai filmimport ellehetetlenülésével – a családi vállalkozáshoz, a filmgyártásban is érdekelt Jupiter Filmkereskedelmi Rt.-hez csatlakozott.13 Palugyay az európai filmközpontokba tett többhetes londoni és párizsi utazásait követően jelentette be, hogy 1946-ban a MOPEX mintegy hatvan filmet dob piacra Magyarországon.14 Más beszámoló szerint Palugyay még az 1946/47-es idényre ígért 70 hollywoodi filmet,15 sőt évi 80-at is, illetve azt, hogy hamarosan „a pesti közönség […] megszabadulhat a reprízfilmek rengetegéből”.16 A MOPEX-szel tehát egyszerűbbé vált az amerikai film útja, és professzionális módon zajlott azok szinkronizálása, forgalmazásra való előkészítése, hiszen addig a hollywoodi alkotások elsősorban az amerikai misszión keresztül jutottak el az országba.17 Decemberben a MOPEX alelnök-vezérigazgatója, Irving A. Maas is Budapestre érkezett, hogy nyomatékosítsa: Hollywood új sebességi fokozatba kapcsol Közép-Európában is. Maas kiváló diplomataként nem mulasztotta el „szédelgően feldicsérni” a magyar géniuszt sem, azt éreztetve a vendéglátókkal, hogy az amerikai film nem kicsit a „mi kutyánk kölyke” is: „A legnagyobb hálával kell megemlékeznem országukról, mert egy nemzet sem adott annyi nagy nevet és kiváló személyiséget az amerikai filmgyártásnak, mint éppen a magyar. Amit Amerika filmgyártásban elért, azt nagy részben Magyarországnak köszönheti. William Fox, Karl Lemmle [sic!], Adolf Zukor, Markus Löw (a Metro egyik alapítója), a hollywoodi filmgyártás első nagy pionírjai is magyarok voltak. E kis országhoz mérten most is hallatlan számban dolgoznak írók és művészek Hollywoodban, és sok, úgynevezett »idegen ötletről« derült ki a magyar eredet.”18

Természetesen nem minden kritikus és politikai oldal értett egyet az amerikai film dicséretével; többek kifejezetten kellemetlennek tartották az amerikai film pozícióinak megerősödését.19 A koalíciós pártok közül a Nemzeti Parasztpárt körüli értelmiségi holdudvar viseltetett a legtöbb fenntartással Hollywood irányában. Megszólalásaikat a kulturális pesszimizmus és a populáris kultúra megvetése jellemezte, a „gengsztervilágot” dicsőítő amerikai filmektől az ifjúság erkölcsét és az európai kulturális nívót féltették. Az sem meglepő, hogy a szovjet filmkultúra népszerűsítését veszélyeztető Hollywooddal a Magyar Kommunista Párthoz tartozók sem szimpatizáltak. A Szabad Nép már 1945 tavaszán állást foglalt a művészet társadalmi szerepvállalása mellett és az üres szórakoztatás ellen: „Az igazságot homályban tartó, megkerülő, ellenzékinek ható koncokat odavető »szórakoztatás« szintén politika. Reakciós politika.”20 A felszínesség, üres csillogás és a tömegek tettrekészségének elaltatása mellett mint a nemzeti filmgyártás, az európai kultúra megfojtóját is vádolták az „amerikai filmimperializmust”. Ezt az értékelést később is fenntartották, támaszkodva az amerikai tömegkultúrával szemben álló európai elitista érvkészletre is. Ahogy egy 1947-es írás fogalmazott, a Blum–Byrnes-szerződés21 nyomán a francia közönségnek a jó bordeaux-i bor helyett be kell érnie Coca-Colával.22 A fentiekkel – többnyire enyhébb megfogalmazásban – a szociáldemokrata párt szócsövei is egyetértettek, az amerikai film szelepfunkcióját hangoztatták. A baloldali pártok értékítéletei alapján Hollywood csekély értékű tucatfilmek mellett csupán kevés számú értékes alkotást tudott felmutatni, és egyre inkább rosszallóan nézték a kifejezetten Amerika-propagandát szolgáló – háborús témájú – alkotásokat, például a Casablancát.

Az amerikai filmimperializmus kárhoztatásával pedig a magyarországi baloldal nem volt egyedül. Az 1940-es évek második felében a nyugat-európai nemzeti filmgyártás és Hollywood kapcsolata egyáltalán nem volt felhőtlen. Hollywood a második világháborút követő években szembekerült az egyes – erősen legyengült – nemzeti filmiparokkal. A hollywoodi menedzserek eltökéltek voltak abban, hogy visszaszerezzék korábbi domináns helyzetüket Európában és a Távol-Keleten. Az amerikai hadsereg nyomában mindenhova megérkezett az amerikai film is, az amerikai katonai szervek pedig részt vállaltak a filmpolitika megvalósításában.23 Ahol a kormányok megkíséreltek kvótákkal, importvámmal védekezni, az USA a hitelek ügyét előhúzva érvényesítette a hollywoodi érdekeket.24 Máshol, így Hollandiában, ahol a nemzeti filmgyártás nem jelentett érdemi konkurenciát, a filmforgalmazás feletti dominancia körül alakult ki konfliktus.25

Koalíciós társaival ellentétben a kisgazda orgánumok hajlamosak voltak elismerni az amerikai filmek érdemeit. Ugyanakkor a Baloldali Blokk pártjainak Hollywood-ellenes alapállása nem jelentette azt, hogy az ellenzéki pártok és a hozzájuk kötődő értelmiség az amerikai film feltétlen hívei lettek volna. Így voltak ezzel a polgári demokrata és polgári radikális körök, valamint a katolikus értelmiség is. Igaz, utóbbi tagjai megláttak egy számukra értékes, mélyen vallásos Amerikát is az olyan filmekben, mint A mennyország kulcsa, a Bernadette vagy A magam útját járom. A jobboldalon viszont – ahol az Egyesült Államok a kommunista térnyerés ellensúlyát jelenthette – egy-egy hollywoodi film e remények kifejeződése is lehetett. Az Ellenzék, a Pfeiffer-párti hetilap azt az üzenetet olvasta ki a Dover fehér sziklái című háborús filmből, hogy nem létezhet két tábor, „a világ egy és oszthatatlan”, mi több, a magyar ellenzék támogatást remélhet az USA-tól: „Amerika nem hagyja el Európát. Sőt nem hagyja el a világot sem. Nem hagyja a félelem és a nyomorúság zsarnoksága alatt görnyedni, mert valahányszor hagyta, mindig saját vérével volt kénytelen megváltani tőle.”26

A fenti viták egyben azt is mutatják, hogy az amerikai film igen meghatározó módon volt jelen a magyarországi filmkínálatban – már 1945–1946-ban is, de még inkább 1947-ben és 1948 első felében, amikor már a MOPEX-en keresztül látták el hollywoodi alkotásokkal a magyar mozikat. Angyal György, a MAFIRT igazgatója 1946 decemberében, a MOPEX érkezésének idején is úgy ítélte – a szovjet partnerek rosszallását kiváltva –, hogy a realitás az, ha a közeljövőben az amerikai film enyhe fölényben marad a szovjettel szemben. Évi 55 amerikai, 45–55 szovjet, 40 francia és további 20, egyéb országból származó filmmel számolt.27

1947 őszétől – ahogy a magyar nyilvánosság egészében – megindult az egypárti berendezkedés kiépítése. Mindez e szférában is bő egy év alatt lezárult. A folyamat illeszkedett a világpolitikai tendenciákba: a hidegháborús konfliktus 1947 folyamán eszkalálódott, szeptember végén létrejött a Komintern, Andrej Zsdanov meghirdette a két tábor elméletét. Ezt követően a szovjet érdekszféra mindegyik kelet-európai államában a hatalom monopolizálását készítették elő, ami alól a filmgyártás és moziipar irányítása sem volt kivétel.

A felerősödő sajtótámadások közepette 1947 végén a koalíción belül is vita alakult ki a nyugati filmek szükségességéről, illetve hasznáról. A kommunista és parasztpárti orgánumok képviselték a zártság, míg a szociáldemokrata és kisgazda lapok a kulturális nyitottság álláspontját. Előbbiek nem nyíltan támadtak, hanem a kulturális – és erkölcsi – önvédelem jegyében léptek fel a „valutapazarlás” ellen: „A kizárólag gengszterfilmeket játszó zugmozik környéke hemzseg a züllött, munkakerülő, csavargó gyerekektől, akik a bíróság előtt is bevallják, a vadnyugati filmektől kaptak tippeket” – írta többek közt a Szabad Szó.28

Ezt hamarosan adminisztratív intézkedések követték. 1948 januárjában a Belügyminisztérium hét amerikai színész filmjeit tiltotta be, majd ezt az akciót februárban további hat színész kiátkozása követte.29 A Szabad Nép az érvelésében felhasználta a színészek által az Amerika-ellenes Tevékenységet Vizsgáló Bizottság (HUAC) előtt tett állítólagos nyilatkozatokat. Így a lap Adolphe Menjout, illetve Robert Taylort szenvedélyes kommunistagyűlölőként, sőt előbbit Hitler-imádóként festette le.30 A Szabad Szó az erkölcsi züllés elleni fellépéssel, a Népszava a gyenge filmek elleni védekezéssel és a baloldali amerikai színészek melletti szolidaritással magyarázta a döntést.

A Hollywood-ellenes akcióban az MKP – a más téren is alkalmazott recept szerint31 – társadalmi szervezeteket is mozgósított. A Magyar Ifjúság Országos Tanácsa az ifjúságvédelem jegyében tiltakozott a filmvállalatoknál a „romboló hatású amerikai filmek ellen”, és szót emelt a „haladó filmek” műsorra tűzése érdekében. Elsőként a MOPEX igazgatóságát keresték fel, végül a MAFIRT-nál azt az ígéretet kapták, hogy hamarosan „megnyugtató megoldáshoz” jutnak el.32

A megoldáshoz a film- és moziipar államosítása vezetett 1948 nyarán. Június végén a kommunista mozitröszt igazgatója örömmel tudatta, hogy hiába érkeztek a MOPEX részéről a legmagasabb szinten tárgyalni: „Maas és Kanturek urakkal együtt eltávozott Budapestről a rettenthetetlen gengszterek, a zseniális milliárdosok, az ellenállhatatlan démonok levitézlett serege is.”33 Igaz, e váltás nem egyik napról a másikra zajlott le. 1948 első felében még a MAFIRT vezetése is a fokozatos kivezetésben gondolkodott, ami a tavaszi arányok ismeretében racionális taktikának tűnt: a Szabad Nép adatai szerint márciusban a 43 pesti mozi háromnegyede – 33 – még mindig amerikai vagy angol filmeket játszott, és csupán három moziban ment szovjet, háromban francia, négyben pedig magyar film.34 A terv az volt, hogy a rövid távon jelentkező kiesést a mintegy 250-re becsült, 1945 előtti „haladó szellemű” amerikai filmből válogatva pótolják.35

1948 júliusában a vészes filmhiány jeleként említette a Demokrata Néppárt lapja, a Hazánk, hogy a fővárosban három premiermozi is azt a Lázad a dzsungel című amerikai filmet vetítette, amely 1947 őszén még Fehér gorilla néven futott. Csak éppen ekkor már a MAFIRT forgalmazta.36 A MOPEX kiutasítása után a mozik égető filmhiánya állandósult. A Hazánk 1948 decemberében arról számolt be, hogy a beígért, Roosevelt elnöksége idején készült amerikai filmek közül mindössze négy érkezett meg, de a tervben szereplő 22 olasz filmből is csak egyetlenegy. Filmek híján pedig a premiermozivá előresorolt újpesti és csepeli mozik is csak heti két vetítést tartottak.37

1948 decemberében már mindössze két – immár haladó – amerikai filmet mutattak be. A Hajnalodik Erich Maria Remarque regényéből készült 1941-ben: négy, a hitleri Németország elől menekülő német állampolgár sorsát követi nyomon az Anschluss előtti Ausztriában. Az Észak csillaga viszont már a roosevelti háborús koalíció időszakát reprezentálta – egy amerikai film, amely a megtámadott szovjet nép antifasiszta küzdelmével szolgálta a Hitler-ellenes koalíció ügyét 1943-ban az Egyesült Államokban. „A film egésze nemcsak becsületes emberi magatartásról tesz tanúbizonyságot, hanem arról is, hogy alkotói tanultak a szocialista realizmus nagy művészeitől” – hirdette a Szabad Nép.38 E szövetség azonban a magyarországi bemutató idejére végleg felbomlott, a hollywoodi filmeknek pedig egy szűk évtizedig nem maradt hely a magyar mozikban, a lapokban is csak leleplező hangú, antiimperialista kirohanásokban kerültek szóba.

Jegyzetek

A jegyzetekben található internetes hivatkozásokat rövidítettük. Utolsó ellenőrzés ideje: 2022.09.02.

Bevezetés

1 Magyar Film, 1941. december 8. 1.

2 Barcs Sándor: Pinocchio. Újság, 1941. december 6. [A kötetben az idézeteket, valamint a források címét eredeti helyesírásuknak megfelelően közöljük, csak az értelmezést segítő vesszőhasználatot korrigáltuk a szükséges helyeken – a szerk.]

3 Reinhold Wagnleitner: Coca-Colonization and the Cold War: the Cultural Mission of the United States in Austria after the Second World War. Chapel Hill & London, The University of North Carolina Press, 1994. 232–235.

4 A filmről: imdb.com/ (Letöltve: 2022. január 5.)

5 Záhonyi-Ábel Márk: Külföldi filmek a Horthy-korszak Magyarországán. In: Feitl István (szerk.): Nyitott/zárt Magyarország. Politikai és kulturális orientáció 1914–1949. Napvilág Kiadó, Budapest. 2013. 239–241.

6 Vajdovich Györgyi: A magyar film 1939 és 1945 között. Metropolis, 2013/2. 6–10.

7 Szíj Gábor: Filmek. Sorsunk, 1943/4. 342. (Kurziválás az idézetben tőlem – T. R.)

8 Gyorgy Peteri: Nylon Curtain – Transnational and Trans Systemic Tendencies in The Cultural Life of State-Socialist Russia and East-Central Europe. Slavonica, 2004/2. 113–123.; Michael David-Fox: The Iron Curtain as Semi-Permeable Membrane: The Origins and Demise of the Stalinist Superiority Complex. In: Patryk Babiracki–Kenyon Zimmer (eds.): Cold War Crossings: International Travel and Exchange Across the Soviet Bloc, 1940s–1960s. College Station, Texas A&M University Press, 2014. 14–39.

9 A tárgyban átfogóan lásd: Kalmár Melinda: Történelmi galaxisok vonzásában. Magyarország és a szovjetrendszer 1945–1990. Osiris Kiadó, Budapest, 2014.

10 Bencsik Péter: Kelet és Nyugat között. Államhatárok, úti okmányok, határátlépés Magyarországon és Csehszlovákiában (1945–1989). MTA BTK Történettudományi Intézet, Budapest, 2019.

11 Takács Róbert: Politikai újságírás a Kádár-korban. Napvilág Kiadó, Budapest, 2012. 104–105.

12 Böröcz József: Kettős függőség és a külső kötődések informálissá válása: a magyar eset. Eszmélet, 1993/18–19. 74–88.

13 Radina Vučetić: Coca-Cola Socialism. Americanization of Yugoslav Culture in the Sixties. CEU Press, Budapest–New York, 2018.

14 Reinhold Wagnleitner: I. m.

Amerikai film a koalíciós és a sztálini évek alatt

1 Szirmai István levele Gerő Ernő részére (1945. január 23.). PIL 274. f. 23/22 ő. e.

2 A Sarló Művelődési Filmosztály tájékoztatója a filmszínházak elosztása tárgyában. PIL 284. f. 2/33. ő. e.

3 A MAFIRT vezetőinek válasza a Quin elvtárs által átadott, a MAFIRT elleni orosz kifogásokat 11 pontban összefoglaló átiratra. PIL 274. f. 23/23. ő. e.

4 Lásd erről: Murányi Gábor: „A legrosszabb orosz film is jobb, mint egy amerikai.” Dokumentumok a szovjet film magyarországi hegemóniájának megteremtéséről (1945–1948). Múltunk, 2005/3. 39–102.

5 Feljegyzés az amerikai és szovjet katonai vezetők 1945. augusztus 27-i tárgyalásáról. In: Feitl István (szerk.): A magyarországi Szövetséges Ellenőrző Bizottság jegyzőkönyvei 1945–1947. Budapest, Napvilág Kiadó, 2003.

6 A magyar filmgyártás helyzete. Fényszóró, 1945. augusztus 16. 12.

7 Világ, 1945. július 6.

8 A Magyar Közvéleménykutató Intézet évi szemléje – 1947. Magyar Központi Híradó Rt. MNL OL XIX-I-10 11. doboz.

9 A MAFIRT jelentése az MKP Központi Titkárságának az 1946. novemberi működéséről. PIL 274. f. 23/22. ő. e.

10 A MAFIRT jelentése az MKP Központi Titkárságának az 1947. áprilisi működéséről. Beszámoló. PIL 274. f. 23/23. ő. e.

11 Kézai Béla: Mit nézzünk a filmen? Új Ember, 1947/46. 5.

12 Film. Közgazdaság, 1946/11. 12.

13 Forrás: hangosfilm.hu/ (Letöltve: 2022. 02. 19.)

14 (Fodor): 2500 amerikai filmből válogatták a Budapestre exportált képeket. Világ, 1946. december 1.

15 A MOPEX sajtóismertetése. Képes Sportlap, 1946. december 3. 16.

16 Megalakult a pesti MOPEX. Magyar Nemzet, 1946. december 2.

17 1946. október végén közel egy tucat – tizenegy – amerikai film várt arra a követségen, hogy forgalmazhatóvá tegyék. Film. Színház, 1946/41. 24.

18 A magyarok hollywoodi döntő szerepéről beszélt Mr. Maas. Magyar Nemzet, 1946. december 22.

19 Az amerikai filmek 1946–1948 közötti, pártpaletta szerinti részletesebb elemzése: Takács Róbert: Tehenészgiccs a kultúra bölcsőjébe. Amerika-kép Hollywoodon innen és túl 1945 és 1948 között a koalíciós pártok napilapjainak tükrében. Médiakutató, 2014/3. 65–78.

20 A bagdadi tolvaj. Szabad Nép, 1945. április 25.

21 A Blum–Byrnes-megállapodást 1946. május 28-án írták alá James F. Byrnes amerikai, valamint Léon Blum és Jean Monnet francia kormánytisztviselők részvételével. A szerződés szerint az Egyesült Államok elengedte a francia államadósság egy részét, ugyanakkor kötelezte Franciaországot piacainak megnyitására az USA termékei előtt. A megállapodásokon belül hangsúlyos elem volt az addig importkvótákkal védett francia filmpiac megnyitása.

22 Miért nem szeretik Párizsban az amerikai filmeket. Szabad Nép, 1947. május 4.

23 Brian M. Yecies–Ae-Gyung Shim: Disarming Japan’s cannons with Hollywood’s cameras: cinema in Korea under U.S. occupation, 1945–1948. The Asia-Pacific Journal, 2010/3. 1–20.; Reinhold Wagnleitner: I. m. 251–271.

24 Jens Ulff-Møller: Hollywood’s film Wars with France: Film-trade Diplomacy and the Emergence of the French Film Quota Policy. University of Rochester Press, Rochester, 2001. 135–149.; Reinhold Wagnleitner: I. m. 224.

25 Clara Pafort-Overduin–Douglas Gomery: The high stakes conflict between the Motion Picture Export Association and the Netherlands Cinema Association, 1945–1946. In: Daniel Biltereyst–Richard Maltby–Philippe Meers (eds.): The Routledge Companion to New Cinema History. Routledge, Abingdon–New York, 2019. 147–159.

26 Dover fehér sziklái. Ellenzék, 1947/2.

27 Angyal György feljegyzése Háy László részére (1946. december 11.). PIL 274. f. 23/27. ő. e.

28 Tollheggyel. Amerikában már tilos. Szabad Szó, 1947. december 16.

29 451.300/1948 B. M. számú rendelet.

30 Kitiltották Magyarországról a fasisztabarát hollywoodi filmszínészek filmjeit. Szabad Nép, 1948. január 17.

31 A Magyar Szabadság Párt napilapjának, A Holnapnak a működését formálisan a nyomdászok tiltakozása révén lehetetlenítette el az MKP 1947 tavaszán. Szerencsés Károly: A nemzeti demokráciáért. Sulyok Dezső, 1897–1997. Pápa Város Önkormányzata, Pápa, 1997. 214.

32 A magyar ifjúság az amerikai filmszemét ellen. Új Szó, 1948. március 9.

33 Angyal György: A Mopex kivonul Magyarországról. Szabad Nép, 1948. június 27.

34 Méray Tibor: Őrültek, kísértetek, bérgyilkosok, hipnotikus álomban lebegők. Szabad Nép, 1948. március 21.

35 MAFIRT-feljegyzés a magyarországi filmpolitikai helyzetről (1948. január 12.). PIL 274. f. 23/27. ő. e.

36 Tanulságos film-mozaik. Hazánk, 1948. július 2.

37 Filmsarok. Hazánk, 1948. december 10.

38 A hét filmjei. Szabad Nép, 1948. november 28.

A Magyarországon 1956-tól bemutatott amerikai filmek jegyzéke

1 Magyarországon amerikaiként mutatták be – valójában spanyol-svájci gyártású.

Irodalom

Aczél György: Tegnap – ma – holnap. In: Tóth István (szerk.): Művelődéspolitikánk 25 éve. Művelődéspolitikai tanácskozás, Budapest, 1983. december 15–16. Kossuth Kiadó, Budapest, 1984. 97–98.

Agárdi Péter: Közelítések a Kádár-korszak művelődéspolitikájához. Eszmélet, 1993/20. Forrás: eszmelet.hu/ (Letöltve: 2022. 03. 24.)

Ahonen, Kimmo: How to Win the Cold War: Borders of the Free World in Guilty of Treason (1950) and Red Planet Mars (1952). In: Raita Merivirta–Kimmo Ahonen–Heta Mulari–Rami Mähkä (eds.): Frontiers of Screen History: Imagining European Borders in Cinema, 1945–2010. The University of Chicago Press, Chicago, 2013. 91–112.

Alexandrov, G. V.: Polgári film a reakció szolgálatában. (Marxista ismeretek kis könyvtára 21.) Szikra, Budapest, 1949.

Balogh Györgyi–Gyürey Vera–Honffy Pál: A magyar játékfilm története a kezdetektől 1990-ig. Műszaki Könyvkiadó, Budapest, 2004.

Barkóczi Janka: A FŐMO és a budapesti mozipolitika a Kádár-korban. Múltunk, 2020/4. 71–103.

Báron György: Hollywood és Marienbad. A film és a „hetvenes évek”. Világosság, 1980/8–9. 555–563.

Békés Csaba: Enyhülés és emancipáció. Osiris Kiadó, Budapest, 2019.

Bencsik Péter: Kelet és Nyugat között. Államhatárok, úti okmányok, határátlépés Magyarországon és Csehszlovákiában (1945–1989). MTA BTK Történettudományi Intézet, Budapest, 2019.

Bencsik Péter–Nagy György: A magyar úti okmányok története 1945–1989. Tipico Design, Budapest, 2005.

Bíró Yvette: Amerika Elia Kazanja. Nagyvilág, 1966/4. 611–614.

Bolvári-Takács Gábor: A Magyar Szocialista Munkáspárt művészetpolitikájának fő vonásai, 1956–1989. In: Útközben. A Neveléstudományi Doktori Program Évkönyvei (3). University of Debrecen, CHERD, Debrecen, 2011. 279–299.

Borhi László (szerk.): Magyar–amerikai kapcsolatok, 1945–1989. Források. MTA Történettudományi Intézet, Budapest, 2009.

Böröcz József: Kettős függőség és a külső kötődések informálissá válása: a magyar eset. Eszmélet, 1993/18–19. 74–88.

Briggs, Asa–Burke, Peter: A média társadalomtörténete. Gutenbergtől az internetig. Második, bővített, átdolgozott kiadás. Napvilág Kiadó, Budapest, 2012.

Brugge, Peter: Swinging Sixties made in Czechoslovakia – the adaptation of western impulses in Czechoslovak youth culture. In: Ivan Šedivý–Jan Němeček–Jiří Kocian–Oldřich Tůma (eds.): 1968: České křižovatky evropských dějin. Praha, ÚSD, 2011. 143–155.

Căliman, Călin: Film és történelem, történelem és film. A román történelmi filmek. Filmtett, 2002/3. Forrás: filmtett.ro/ (Letöltve: 2016. 08. 23.)

Colomina, Beatriz: Enclosed by Images: The Eameses’ Multimedia Architecture. Grey Room, 2001/2. 5–29.

Cook, David A.–Sklar, Robert: History of Film. The war years and post-World War II trends. Encyclopedia Britannica. Forrás: britannica.com/ (Letöltve: 2022. 02. 22.)

Cserta Orsolya: A kulturális piac (ki)alakulása Magyarországon. Statisztikai Szemle, 2002/5–6. 577–597.

David-Fox, Michael: The Iron Curtain as Semi-Permeable Membrane: The Origins and Demise of the Stalinist Superiority Complex. In: Patryk Babiracki–Kenyon Zimmer (eds.): Cold War Crossings: International Travel and Exchange Across the Soviet Bloc, 1940s–1960s. College Station, Texas A&M University Press, 2014. 14–39.

Davydenko, Vadim: Pistols at dawn: The Soviet Eastern versus the Classic Western. Russia Beyond. Forrás: rbth.com/ (Letöltve: 2022. 02. 10.)

Djagalov, Rossen–Salazkina, Masha: Tashkent ’68: A Cinematic Contact Zone. Slavic Review, 2016/2. 279–298.

Dragostinova, Theodora K.: The Cold War from the Margins. A Small Socialist State on the Global Cultural Scene. Cornell University Press, Ithaca, 2021.

Feitl István (szerk.): A magyarországi Szövetséges Ellenőrző Bizottság jegyzőkönyvei 1945–1947. Budapest, Napvilág Kiadó, 2003.

Fishgall, Gary: Gregory Peck: A Biography. Scribner, New York, 2002.

Földes György: Kádár János külpolitikája és nemzetközi tárgyalásai I. Napvilág Kiadó, Budapest, 2015.

Gál Mihály: „A vetítést vita követte”. A Filmátvételi Bizottság jegyzőkönyvei 1968–1975. Budapest, Gondolat Kiadó, 2015.

Gans, Herbert J.: Népszerű kultúra és magaskultúra. In: Wessely Anna (szerk.) A kultúra szociológiája. Budapest: Osiris–Láthatatlan Kollégium, 1998. 114–149.

Gorsuch, Anne E.: All This is Your World. Soviet Tourism at Home and Abroad after Stalin. Oxford University Press, Oxford, 2011. 3–15.

Gorsuch, Anne E.: „There’s No Place like Home”: Soviet Tourism in Late Stalinism. Slavic Review, 2003/4. 760–785.

György Péter: A hatalom képzelete. Állami kultúra és művészet 1957 és 1980 között. Magvető Kiadó, Budapest, 2014.

Hermann István: A polgári dekadencia problémái. Kossuth Kiadó, Budapest, 1967.

Hixson, Walter L.: Parting the Curtain: Propaganda, Culture and the Cold War. St Martin’s Press, New York, 1997.

Honvári János: A Vogeler-ügy. Valóság, 2010/7. 20–52.

Horten, Gerd: The Impact of Hollywood Film Imports in East Germany and the Cultural Surrender of the GDR Film Control in the 1970s and 1980s. German History, 2016/1. 70–87. doi.org/ (Letöltve: 2022. 04. 08.)

Ignácz Ádám: A populáris zene megítélésének változásai a kádári Magyarország ifjúsági sajtójában – az első 15 év (1957–1972). Médiakutató, 2013. tél, 7–17.

Ignácz Ádám: Milliók zenéje. Populáris zene és zenetudomány az államszocialista Magyarországon. Rózsavölgyi és Társa, Budapest, 2020.

Imre Zoltán–Ring Orsolya (szerk.): Szigorúan titkos. Dokumentumok a Kádár-kori színházirányítás történetéhez, 1970–1982. PIM–OSZMI, Budapest, 2018.

Kalmár Melinda: Történelmi galaxisok vonzásában. Magyarország és a szovjetrendszer 1945–1990. Osiris Kiadó, Budapest, 2014.

Kapterev, Sergei: Illusionary Spoils. Soviet Attitudes toward American Cinema during the Early Cold War. Kritika: Explorations in Russian and Eurasian History, 2009/4. 779–807.

Keresztényi Ágnes: A magyar filmgyártás strukturális változásai, 1968–1975. In: Fábián Máté–Romsics Ignác: RMJ60. Tanulmányok a hatvanéves Rainer M. János tiszteletére. Líceum Kiadó, Eger, 2017. 93–110.

Mëhilli, Elidor: Globalized Socialism, Nationalized Time: Soviet Films, Albanian Subjects, and Chinese Audiences across the Sino-Soviet Split. Slavic Review, 2018/3. 611–637.

Morrison, Alexander: Settler Bolsheviks in the Soviet “Eastern”. In: Janne Lahti–Rebecca Weaver-Hightower: Cinematic Settlers. The Settler Colonial World in Film. Routledge, London, 2020. 50–62.

Murányi Gábor: „A legrosszabb orosz film is jobb, mint egy amerikai.” Dokumentumok a szovjet film magyarországi hegemóniájának megteremtéséről (1945–1948). Múltunk, 2005/3. 39–102.

Nemes László: Videomagnók. Műszaki Könyvkiadó, Budapest, 1972.

Ncurrie: Preparing for the release of “On the Beach”. Forrás: text-message.blogs.archives.gov/ (Letöltve: 2022. 03. 12.)

Packard, Vance: A meztelen társadalom. Valóság, 1966/1. 93–98.

Pafort-Overduin, Clara–Gomery, Douglas: The high stakes conflict between the Motion Picture Export Association and the Netherlands Cinema Association, 1945–1946. In: Daniel Biltereyst–Richard Maltby–Philippe Meers (eds.): The Routledge Companion to New Cinema History. Routledge, Abingdon–New York, 2019. 147–159.

Parks, J. D.: Culture, Conflict and Coexistence. American-Soviet Cultural Relations, 1917–1958. McFarland, Jefferson and London, 1983.

Peteri, Gyorgy: Nylon Curtain – Transnational And Trans Systemic Tendencies In The Cultural Life Of State-Socialist Russia And East-Central Europe. Slavonica, 2004/2. 113–123.

Piper-Burket, Emma: The History of America and Russia’s Cinematic Cold War. Forrás: rogerebert.com/ (Letöltve: 2022. 03. 23.)

Reid, Susan E.: Cold War in the Kitchen: Gender and the de-Stalinization of consumer taste in the Soviet Union under Khrushchev. Slavic Review, 2002/2. 211–252.

Révész Sándor: Aczél és korunk. Sík Kiadó, Budapest, 1997.

Sipos Balázs: Modern amerikai lány, új nő és magyar asszony a Horthy-korban. Egy nőtörténeti szempontú médiatörténeti vizsgálat. Századok, 2014/1. 3–34.

Skopal, Pavel: Barrandov’s CoProductions. The Clumsy Way to Idoelogical Control, International Competitiveness and Technological Improvement. In: Lars Karl–Pavel Skopal (eds.): Cinema on the Service of the State. Perspectives on Film Culture in the GDR and Czechoslovakia, 1945–1960. Berghahn Books, New York–Oxford, 2017. 89–106.

Skurowski, Piotr: Dances with Westerns in Poland’s Borderlands. European Journal of American Studies, 2018/3. Special Issue: America to Poland: Cultural Transfers and Adaptations. doi.org/ (Letöltve: 2022. 03. 11.)

Smith, Wendy: The Director Who Named Names. The American Scholar. Forrás: theamericanscholar.org/ (Letöltve: 2022. 03. 12.)

Švelch, Jaroslav: Gaming the Iron Curtain. How Teenagers and Amateurs in Communist Czechoslovakia Claimed the Medium of Computer Games. Cambridge, MA, MIT Press, 2018.

Swann, Paul: The Little State Department: Hollywood and the State Department in the Postwar World. American Studies International, 1991/1. 2–19.

[Sz. n.]: Öv alatt – a Hays-kódex. 2000, 2010/2. Forrás: ketezer.hu/ (Letöltve: 2022. 02. 21.)

Szerencsés Károly: A nemzeti demokráciáért. Sulyok Dezső, 1897–1997. Pápa, Pápa Város Önkormányzata, 1997.

Takács Róbert: A kultúra reformja – a reform kultúrája. Eszmélet, 2015/3. 137–153.

Takács Róbert: A magyar kultúra nyitottsága az 1970-es években. Múltunk, 2017/4. 24–56.

Takács Róbert: Desztalinizációs kultúrpolitikák páternoszteren. A tűrés és tiltás, nyugati transzferek és kísérletezés, valamint a lengyel–magyar viszony feszültségei 1956 után. Múltunk, 2021/3. 81–124.

Takács, Róbert: Hungarian Foreign Policy and Basket III in the Cold War Confrontation from Helsinki to Madrid. Múltunk, Special Issue, 2019. 59–106.

Takács Róbert: Nyugati film és közönsége Magyarországon Sztálin halálától Helsinkiig (1953–1975). Korall, 2016/65. 137–163.

Takács Róbert: Politikai újságírás a Kádár-korban. Napvilág Kiadó, Budapest, 2012.

Takács Róbert: Szovjet és magyar nyitás a kultúrában Nyugat felé 1953–1964. Múltunk, 2015/3. 49–50.

Takács Róbert: Tehenészgiccs a kultúra bölcsőjébe. Amerika-kép Hollywoodon innen és túl 1945 és 1948 között a koalíciós pártok napilapjainak tükrében. Médiakutató, 2014/3. 65–78.

Tanis, Kristina: ‘This film was captured as a trophy…’: the international context of trophy films. Soviet Cinema, 2020/1. 2–16. DOI: DOI.org/ (Letöltve: 2022. április 10.)

Ulff-Møller, Jens: Hollywood’s film Wars with France: Film-trade Diplomacy and the Emergence of the French Film Quota Policy. University of Rochester Press, Rochester, 2001. 135–149.

Yecies, Brian M.– Shim, Ae-Gyung: Disarming Japan’s cannons with Hollywood’s cameras: cinema in Korea under U.S. occupation, 1945–1948. The Asia-Pacific Journal, 2010/3. 1–20.

Vajdovich Györgyi: A magyar film 1939 és 1945 között. Metropolis, 2013/2. 6–10.

Vučetić, Radina: Coca-Cola Socialism. Americanization of Yugoslav Culture in the Sixties. CEU Press, Budapest–New York, 2018.

Wagnleitner, Reinhold: Coca-Colonization and the Cold War: the Cultural Mission of the United States in Austria after the Second World War. Chapel Hill & London, The University of North Carolina Press, 1994.

Záhonyi-Ábel Márk: Külföldi filmek a Horthy-korszak Magyarországán. In: Feitl István (szerk.): Nyitott / zárt Magyarország. Politikai és kulturális orientáció 1914–1949. Napvilág Kiadó, Budapest. 2013. 232–247.

Zhuk, Sergei I.: Religion, „Westernization” and Youth in the „Closed City” of Soviet Ukraine, 1964–1984. Russian Review, 2008/4. 661–679.

Zombory Máté: Hidegháborús státuszversengés. A Magyar Népköztársaság és a háborús bűnperek második hulláma. Múltunk, 2019/2. 14–54.

Zubok, Vladislav: Zhivago’s Children: the Last Russian Intelligentsia. Harvard University Press, Cambridge, MA, 2009

Évkönyvek

Papp Sándor (főszerk.): Filmévkönyv 1979. Magyar Filmtudományi Intézet és Filmarchívum (FITU), Budapest, 1980; Uő: Filmévkönyv 1980. FITU, Budapest, 1981; Uő: Filmévkönyv 1981. FITU, Budapest, 1982; Uő: Filmévkönyv 1982. FITU, Budapest, 1983; Uő: Filmévkönyv 1983. FITU, Budapest, 1984. Karcsai Kulcsár István–Luttor Márta–Sebestyén Lajos (szerk.): Filmévkönyv 1984. FITU, Budapest, 1985; Uők: Filmévkönyv 1985. Magyar Filmintézet (MFI), Budapest, 1986; Erdélyi Z. Ágnes (főszerk.): Filmévkönyv 1986. MFI, Budapest, 1987; Uő: Filmévkönyv 1987. MFI, Budapest, 1988; Erdélyi Z. Ágnes–Somogyi Lia (szerk.): Filmévkönyv 1988/89. MFI, Budapest, 1989.

Rocznik Statystyczny 1970–1980. Główny Urząd Statystyczny, Warsawa, 1971–1981.

Statistická ročenka ČSSR 1970–1980. SNTL-Alfa, Praha, 1971–1981.

Sidney Lumet Budapesten 1981-ben a filmjeiből rendezett amerikai filmnapok alkalmával.
Forrás: Film Színház Muzsika, 1981/44. 19. Eredeti: Kádár Kata.

A Magyarországon 1956-tól bemutatott amerikai filmek jegyzéke

1956

A kis szökevény (1953; r: Ray Ashley, Morris Engel, Ruth Orkin)

1957

Trapéz (1956; r: Carol Reed)

1958

Akasztottak lázadása (mexikói/amerikai, 1954; r: Alfredo B. Crevenna, Emilio Fernández)

Chaplin parádé

Marty (1955; r: Delbert Mann)

Római vakáció (1953; r: William Wyler)

1959

Felhívás táncra (1956; r: Gene Kelly)

Fényes esküvő (1956; r: Richard Brook)

A hetedik kereszt (1944; r: Fred Zinnemann)

Őfelsége kapitánya (1951; r: Raoul Walsh)

A nagy Caruso (1951; r: Richard Thorpe)

1960

A megbilincseltek (1958; r: Stanley Kramer)

Francis (1950; r: Arthur Lubin)

Háború és béke (1956; r: King Vidor)

Hüvelyk Matyi (1958; r: George Pal)

Oz, a csodák csodája (1939; r: Victor Fleming)

Szent Johanna (1957; r: Otto Preminger)

Tizenkét dühös ember (1957; r: Sidney Lumet)

Vidéki lány (1954; r: George Seaton)

1961

Bambi (1942; r: James Algar)

Az esőcsináló (1956; r: Joseph Anthony)

Az élet titka (1956; r: James Algar)

Hamupipőke (1950; r: Clyde Geronimi)

Julius Caesar (1953; Joseph L. Mankiewicz)

A legénylakás (1961; r: Billy Wilder)

Nyolcvan nap alatt a Föld körül (1956; r: Michael Anderson)

1962

Afrikai képeskönyv (1955; r: James Algar)

Aki szelet vet (1960; r: Stanley Kramer)

Carmen Jones (1954; r: Otto Preminger)

Halászlegény frakkban (1950, r: Norman Taurog)

Hófehérke és a hét törpe (1937; r: David Hand)

Az iszákosok utcája (1957; r: Lionel Rogosin)

Jöjj vissza Afrika! (1960; r: Lionel Rogosin)

Nevessünk! (burleszkfilm összeállítás)

New York árnyai (1959; r: John Cassavettes)

Pinocchio (1940; r: Ben Sharpsteen)

A vád tanúja (1957; r: Billy Wilder)

1963

Mr. Hobbs szabadságra megy (1962; r: Henry Koster)

A nap szerelmese (1956; r: Vincent Minelli)

Robinson család (1960; r: Ken Annakin)

A szórakozott professzor (1955; r: Robert Stevenson)

Udvari bolond (1955; r: Melvin Frank, Norman Panama)

Az utolsó szerelem (1959; r: Delbert Mann)

1964

101 kiskutya (1961; r: Clyde Geronimi, Hamilton Luske, Wolfgang Reitherman)

Ének az esőben (1952; r: Stanley Donen, Gene Kelly)

A generális (1926; Buster Keaton)

Az ifjúság édes madara (1962; r: Richard Brooks)

Kallódó emberek (1961; r: John Huston)

Külön asztalok (1958; r: Delbert Mann)

A nagy riport (1958; r: George Seaton)

Nemo kapitány (1954; r: Richard Fleischer)

Vigyázat, feltaláló! (1963; r: Robert Stevenson)

1965

Amerika, Amerika (1963; r: Elia Kazan)

Anna Frank naplója (1959; r: Georges Stevens)

Édentől keletre (1955; r: Elia Kazan)

Egy amerikai Párizsban (1951; r: Vincente Minnelli)

Egy krumpli, két krumpli (1964; r: Larry Peerce)

Lobo, a farkas (1962; r: James Algar, Jack Couffer)

Az öreg halász és a tenger (1958; r: John Sturges, Fred Zinnemann)

Phaedra (1962; r: Jules Dassin)

Van, aki forrón szereti (1959; r: Billy Wilder)

1966

Chaplin-kavalkád (1923, r: Charlie Chaplin)

Csipkerózsika (1959; r: Clyde Geronimi)

Az ideális nő (1965; r: Lou Stoumen)

Ítélet Nürnbergben (1961; r: Stanley Kramer)

Kék rapszódia (1945, r: Irving Rapper)

Nikki (1961; r: Don Haldane, Jack Couffer)

Nyomoz a vőlegény (1963; r: Frank Tashlin)

Szerelem a megfelelő idegennel (1963; r: Robert Mulligan)

1967

Ádámnak hívták (1966; r: Leo Penn)

Azok a csodálatos férfiak (1965; r: Ken Annakin)

A dzsungel macskája (1960; r: James Algar)

Falstaff (1965; r: Orson Welles)1

Irma, te édes (1963; r: Billy Wilder)

Kánkán (1960; r: Walter Lang)

Kedves Brigitte (1965; r: Henry Koster)

Stan és Pan, a nagy nevettetők (1965; r: Robert Youngson)

A vágy villamosa (1951; r: Elia Kazan)

1968

Bilincs és mosoly (1967; r: Stuart Rosenberg)

Egy ember az örökkévalóságnak (1966; r: Fred Zinnemann)

Az elrabolt expresszvonat (1965; r: Mark Robson)

Hogyan kell egymilliót lopni? (1966; r: William Wyler)

Kleopátra (1963; r: Joseph L. Mankiewitz)

A halál ötven órája (1965; r: Ken Annakin)

Halálfejesek (1967; Tom Laughlin)

A makrancos hölgy (1967; r: Franco Zeffirelli)

Melyik úton járjak? (1964; r: J. Lee Thompson)

A nő hétszer (1967; Vittorio de Sica

Szép idők, csodálatos idők (1966; Lionel Rogosin)

Telemark hősei (1965; r: Anthony Mann)

1969

Bolondok hajója (1965; r: Stanley Kramer)

Elza, a vadon szülötte (1966; r: James Hill)

Estély habfürdővel (1968; r: Blake Edwards)

A hallgatag ember (1967; r: Martin Ritt)

Hívd a férjem találkára (1968; r: Jacques Charon)

Mezítláb a parkban (1967; r: Gene Saks)

My Fair Lady (1964; r: George Cukor)

Nem félünk a farkastól (1966; r: Mike Nichols)

Sógorom, a zugügyvéd (1966; r: Billy Wilder)

A szex és a hajadon (1964; r: A szex és a hajadon)

Verseny a javából (1965; r: Blake Edwards)

1970

Billy, a kölyök (1930; r: King Vidor)

Dajkamesék hölgyeknek (1964; r: Ralph Levy)

A félszemű seriff (1969; r: Henry Hathaway)

Magányos vadász a szív (1968; r: Robert Ellis Miller)

A nagy Red (1962; r: Norman Tokar)

Rachel, Rachel (1968; r: Paul Newman)

Romeo és Júlia (1968; r: Franco Zeffirelli)

Spartacus (1960; r: Anthony Mann, Stanley Kubrick)

Szerelem, ó! (1967; r: Clive Donner)

Szivárványvölgy (1968; r: Francis Ford Coppola)

A valcerkirály (1963; r: Steve Previn)

Vietnam amerikai szemmel (1968; r: Emile de Antonio)

1971

Ben Wade és a farmer (1957; r: Delmer Daves)

A bostoni fojtogató (1968; r: Richard Fleischer)

Darling Lili (1970; r: Blake Edwards)

Diploma előtt (1967; r: Mike Nichols)

Eper és vér (1970; r: Stuart Hagman)

Fogd a pénzt, és fuss! (1969; r: Woody Allen)

Forró éjszakában (1967; r: Ray Charles)

Funny Girl (1968; r: William Wyler)

Furcsa pár (1968; r: Gene Saks)

A hét mesterlövész (1960; r: John Sturgess)

Idegen a cowboyok között (1958; r: William Wyler)

Jó, estét, Mrs. Campbell (1968; r: Melvin Frank)

A kaktusz virága (1969; r: Gene Saks)

Ha kedd van, akkor ez Belgium (1969; Mel Stuart)

Mr. Tibbs nyomoz (1970; r: Gordon Douglas)

Oliver (1968; r: Carol Reed)

Petulia (1968; r: Richard Lester)

Vihar délen (1967; r: Otto Preminger)

Zabrieskie Point (1970; r: Michelangelo Antonioni)

1972

A 22-es csapdája (1970; r: Mike Nichols)

Botrány az operában (1935; r: Sam Wood)

Charly (1968; r: Ralph Nelson)

Férj válaszúton (1971; r: Elaine May )

Hello, Dolly! (1969; r: Gene Kelly)

Jefferson utolsó menete (1970; r: Martin Ritt)

John és Mary (1969; r: Peter Yates)

A lovakat lelövik, ugye? (1969; r: Sidney Pollack)

Mackenna aranya (1969; r: J. Lee Thompson)

Az oroszlán télen (1968; r: Anthony Hardy)

Psycho (1960; r: Alfred Hitchcock)

Rabszolgák (1969; r: Herbert J. Biberman)

Santa Vittoria titka (1969; r: Stanley Kramer)

Stan és Pan meg a hölgyek (1925)

Szelíd motorosok (1969; r: Dennis Hopper)

Személyiségcsere (1969; r: Robert Stevens)

Az ügyvéd (1970; r: Sidney J. Furie)

Vidékiek New Yorkban (1970; r: Arthur Hiller)

Viszontlátásra a pokolban (1970; r: Martin Ritt)

WUSA (1970; r: Stuart Rosenberg)

1973

Akinek van egy unokatestvére Bronxban (1970; r: Waris Hussein)

Áldd meg az állatokat és a gyermekeket (1971; r: Stanley Kramer)

Álom luxuskivitelben (1961; r: Blake Edwards)

Az Androméda-törzs (1971; r: Robert Wise)

Buck és a prédikátor (1972; r: Sidney Poitiers)

Chato földje (1972; r: Michael Winner)

Hideg pulyka (1971; r: Norman Lear )

Kis nagy ember (1970; r: Arthur Penn)

Lázadás a Bountyn (1962; r: Lewis Milestone)

Modern idők (1936; r: Charlie Chaplin)

Öt könnyű darab (1970; r: Bob Rafelson)

Sherlock Holmes magánélete (1970; r: Billy Wilder)

Száguldás a semmibe (1971; r: Richard C. Sarafian)

A törvénysértő seriff (1970; r: John Frankenheimer)

Az utolsó mozielőadás (1971; r: Peter Bogdanovich)

Válás amerikai módra (1967; r: Bud Yorkin)

West Side Story (1961; r: Jerome Robbins, Robert Wise)

1974

Aranyláz (1925; r: Charlie Chaplin)

A diktátor (1940; r: Charlie Chaplin)

Elefántkirály (1971; r: Simon Trevor)

Életünk legszebb napja (1972; r: Gordon Davidson)

Francia kapcsolat (1971; r: William Friedkin)

A gamma-sugarak hatása a százszorszépekre (1972; r: Paul Newmann)

Hangverseny Bangladesért (1972; r: Saul Swimmer)

Játszd újra, Sam! (1972; r: Woody Allen)

Kabaré (1972; r: Bob Fosse)

A kamaszkorom legszebb nyara (1971; r: Robert Mulligan)

Ki megy a nő után? (1972; r: Carol Reed)

Közelharc férfiak és nők között (1972; r: Mel Shavelson)

A látogatók (1972; r: Elia Kazan)

Macbeth (1971; r: Roman Polanski)

Tibbs és a szervezet (1971; r: Don Medford)

Üvegház (1972; r: Tom Gries)

Váltságdíj egy halottért (1971; r: Richard Irving)

Volt egyszer egy Vadnyugat (olasz–amerikai; 1968; r: Sergio Leone)

1975

Agónia és extázis (1965; r: Carol Reed)

Egy királyi álom (1969; r: Daniel Mann)

Éjféli cowboy (1969; r: John Schlesinger)

A hosszú búcsú (1973; r: Robert Altman)

Két amerikai (1973; r: Robert Wise)

A lopakodó hold (1968; r: Robert Mulligan)

Madárijesztő (1973; r: Jerry Schatzberg)

Magánbeszélgetés (1974; r: Francis Ford Coppola)

Mi van, doki (1972; r: Peter Bogdanovich)

Mr. Süket trükkjei (1972; r: Richard A. Colla)

Nagyvárosi fények (1931; r: Charlie Chaplin)

Oklahoma olaja (1973; r: Stanley Kramer)

Rivaldafény (1952; r: Charlie Chaplin)

1976

Akció az elnök ellen (1973; r: David Miller)

Bankrablás (1974; r: Gower Champion)

Bizalmi állásban (1973; r: Robert Michael Lewis)

Conrack (1974; r: Martin Ritt)

Cirkusz (1928; r: Charlie Chaplin)

Egy király New Yorkban (1957; r: Charlie Chaplin)

Elszakadás (1971; r: Milos Forman)

A kék katona (1970; r: Ralph Nelson)

A kölyök (1921; r: Charlie Chaplin)

Mr. Majestyk (1974; r: Richard Fleischer)

Papírhold (1973; r: Peter Bogdanovich)

Pénzt vagy életet (1974; r: Richard Lester)

Régi idők rockzenéje (1973; r: Sid Levin, Bob Abel)

A szerelmes Blume (1973; r: Paul Mazursky)

Az utolsó szolgálat (1973; r: Hal Ashby)

Válás előtt (1972; r: Mel Stuart)

Visszatérés Óz földjére (1972; r: Hal Sutherland)

Vannak még csodák (1974; r: Giuseppe Maria Scotese)

1977

Aliz már nem lakik itt (1974; r: Martin Scorsese)

Bombasiker (1976; r: Mel Brooks)

Chaplin-revü (1959; r: Charlie Chaplin)

Düh (1972; r: George C. Scott)

Egy lány Chicagóban (1971; r: Herbert Ross)

A farmer felesége (1974; r: Jan Troell)

Jeremy (1973; r: Arthur Barron)

Lucky Lady (1975; r: Stanley Donen)

A második utca foglyai (1975; r: Melvin Frank)

Napsugár fiúk (1975; r: Herbert Ross)

Pillangó (1973; r: Franklin J. Schaffner)

Sherlock Holmes legkedvesebb bátyjának kalandjai (1975, r: Gene Wilder)

Szabálytalan, szabályos (1964; r: Frank Tashlin)

Száll a kakukk fészkére (1975; r: Milos Forman)

Szöktetés (1975; r: Tom Gries)

1978

Bobby Deerfield (1977; r: Sidney Pollack)

A dal ugyanaz marad (1976; r: Peter Clifton)

A dominóelv (1977; r: Stanley Kramer)

Felkavart víz (1975; r: Stuart Rosenberg)

Hazatérés (1978; r: Hal Ashby)

Hollywood, Hollywood (1976; r: Gene Kelly)

Ilyenek voltunk (1973; r: Sidney Pollack)

A jónevű senki (1976; r: Martin Ritt)

A keselyű három napja (1975; r: Sidney Pollack)

A kék madár (szovjet–amerikai; 1976; r: George Cukor)

A komédiás (1960; r: Donald Wrye)

A macskás öregúr (1974; r: Paul Mazursky)

Meghívás egy gyilkos vacsorára (1976; r: Robert Moore)

A nagy balhé (1973; r: George Roy Hill)

Pokoli torony (1974; r: Irwin Allen, John Guillermin)

Rocky (1976; r: John G. Avildsen)

Serpico (1973; r: Sidney Lumet)

Száguldás gyilkosságokkal (1976; r: Arthur Hiller)

1979

2001 – Űrodüsszeia (1968; r: Stanley Kubrick)

Az amerikai barát (1977; r: Wim Wenders)

Bonnie és Clyde (1967; r: Arthur Penn)

Buffalo Bill és az indiánok (1976; r: Robert Altman)

Butch Cassidy és a Sundance kölyök (1969; r: George Roy Hill)

Családi összeesküvés (1976; r: Alfred Hitchcock)

Csillagok háborúja (1977; r: George Lucas)

A delfin napja (1973; r: Mike Nichols)

Detektív két tűz között (1974; r: John Sturgess)

A dzsungel könyve (1967; r: Wolfgang Reitherman)

Egy hatás alatt álló nő (1974; r: John Cassavettes)

Griffin és Phoenix (1976; r: Dary Duke)

Julia (1977; r: Fred Zinnemann)

Kaszkadőrök (1977; r: Mark Lester)

A kétbalkezes és az örömlány (1976; r: Don Taylor)

Kínai negyed (1974; r: Roman Polanski)

Konvoj (1978; r: Sam Peckinpah)

Meztelen bosszú (1972; r: William A. Graham)

Premier (1977; r: John Cassavetes)

Rafferty és a lányok (1975; r: Dick Richards)

Ragadozó madarak (1973; r: William A. Graham)

Sugarlandi hajtóvadászat (1974; r: Stephen Spielberg)

Az utolsó valcer (1978; r: Martin Scorsese)

A vadnyugat hőskora (1962; r: John Ford, Henry Hathaway, George Marshall, Richard Thorpe)

Won Ton Ton, Hollywood megmentője (1976; r: Michael Winner)

1980

Annie Hall (1977; r: Woody Allen)

Apokalipszis, most (1979; r: Francis Ford Coppola)

Asszony férj nélkül (1978; r: Paul Mazursky)

Bosszúvágy (1974; r: Michael Winner)

Dicsőségre ítélve (1976; r: Hal Ashby)

Egy kis indián (1973; r: Bernard McEveety)

Egy másik férfi és egy másik nő (francia–amerikai; 1977; r: Claude Lelouch)

Földi űrutazás (1978; r: Peter Hyams)

Hair (1979; r: Milos Forman)

Hálózat (1976; r: Sidney Lumet)

Hazatérés (1978; r: Hal Ashby)

Hölgyem, Isten áldja (1977; r: Herbert Ross)

Kaliforniai lakosztály (1978; r: Herbert Ross)

Keresztül a nagy vízválasztón (1976; r: Stewart Raffill)

Ki öli meg Európa nagy konyhafőnökeit (NSZK–amerikai; 1978; r: Ted Kotcheff)

Kicsi a kocsi, de erős (1968; Robert Stevenson)

Kígyótojás (NSZK-amerikai; 1977; r: Ingmar Bergman)

A madarak is, a méhek is… (1974; Nicolas Noxon)

MASH (1970; r: Robert Altman)

Modern Robinson és családja (1975; r: Stuart Raffill)

Negyedik fázis (1974; r: Saul Bass)

Norma Rae (1979; r: Martin Ritt)

Az ötös számú vágóhíd (1972; r: George Roy Hill)

A pap, a kurtizán és a magányos hős (1970; r: Sam Peckinpah)

A sáska napja (1975; r: John Schlesinger)

Skalpvadászok (1968; r: Sidney Pollack)

Szenzáció! (1974; r: Billy Wilder)

Világvége közös ágyunkban (olasz–amerikai; 1978; r: Lina Wertmüller)

Walt Disney állatbirodalma (1975; r: James Algar)

1981

Édenkert a sikátorban (1978; r: Sylvester Stallone)

Harmadik típusú találkozások (amerikai–angol; 1977; r: Steven Spielberg)

Hurrikán (1979; r: Jan Troell)

Isten hozta, Mr. (1979; r: Hal Ashby)

Jesse James balladája (1980; r: Walter Hill)

Kék gallér (1978; r: Paul Schrader)

Kóma (1978; r: Michael Crichton)

Kramer kontra Kramer (1979; r: Robert Benton)

Majmok bolygója (1968; r: Franklin J. Schaffner)

Manhattan (1979; r: Woody Allen

Mindhalálig zene (1979; r: Bob Fosse)

A nyolcadik utas: a Halál (angol–amerikai; 1979; r: Ridley Scott)

Óvakodj a törpétől! (1978; r: Colin Higgins)

A papa mozija (1978; r: Stanley Donen)

Sheila meghalt és New Yorkban él (1975; r: Herbert Ross)

Start két keréken (1979, r: Peter Yeats)

Szakadék szélén (1977; r: Robert M. Young)

Újra szól a hatlövetű (1957; r: John Sturges)

Vérvonal (1979; r: Terence Young)

1982

Alma (1980; r: Menahem Golan)

Ben Hur (1959; r: William Wyler)

A Birodalom visszavág (1980; r: Irvin Kershner)

Bronco Billy (1980; r: Clint Eastwood)

Egy elvált férfi ballépései (1979; r: Alan J. Pakula)

Egy kis romantika (1979; r: George Roy Hill)

Elvis Presley (1981; r: Andrew Solt, Malcolm Leo)

Esküvő (1978; r: Robert Altman)

Ez Amerika! (1977; r: Ez Amerika!)

A fekete paripa (1979; r: Carroll Ballard)

Hárman a slamasztikában (1980; r: Jay Sandrich)

Hegyi emberek (1980; r: Richard Lang)

A kék lagúna (1980; r: Randal Kleiser)

A keresztapa (1972; r: Francis Ford Coppola)

Kilenctől ötig (1980; r: Colin Higgins)

Kojak és a Marcus Nelson gyilkosságok (1973; r: Joseph Sargent)

Meztelenek és bolondok (1979; r: Steven Spielberg)

Mennyei napok (1978; r: Terrence Malick)

Sanchez gyermekei (1978; r: Sanchez gyermekei)

A szelíd vadnyugat (1980; r: Richard Pearce)

Várlak nálad vacsorára! (1978; r: Howard Zieff)

A vízesés fia (1974; r: Keith Larsen)

1983

Az álarcos lovas legendája (1981; r: William A. Fraker)

Atlantic City (1980; r: Louis Malle)

Bombanő (1979; r: Blake Edwards)

D. B. Cooper üldözése (1981; r: Buzz Kulik, Roger Spottiswoode)

Donald kacsa és a többiek (1960; r: Dick Lundy, Jack Cutting, Jack King)

Dutyi-dili (1980; r: Sidney Poitier)

E. T., a földönkívüli (1982; r: Steven Spielberg)

Eltűntnek nyilvánítva (1982; r: Constantin Costa-Gavras)

Ez igen! (1981; r: Andrew Bergman)

Feketeszakáll szelleme (1968; r: Robert Stevenson)

Georgia barátai (1981; r: Arthur Penn)

Gyilkos bolygó (1981; r: Peter Hyams)

A hét merész kaszkadőr (1979; John Peyser)

Jézus Krisztus szupersztár (1973; r: Norman Jewison)

A keresztapa II. (1974; r: Francis Ford Coppola)

Klute (1971; r: Alan J. Pakula

Az orrszarvú (1974; r: Tom O’Horgan)

A postás mindig kétszer csenget (1981; r: Bob Rafelson)

A szénbányász lánya (1980; r: Michael Apted)

Üldözők (1966; r: Arthur Penn)

1984

Amit tudni akarsz a szexről … (1972; r: Woody Allen)

Dühöngő bika (1980; r: Martin Scorsese)

Föld alatt, föld felett (1976; r: Barbara Kopple)

Gyónás gyilkosság után (1981; r: Ulu Grosbard)

Halálcsapda (1982, r: Sidney Lumet)

Hat gézengúz (1982; r: Daniel Petrie)

A Jedi visszatér (1983; r: Richard Marquand)

Kéjnő Kaliforniába készül (1981; r: Martin Ritt)

Kelly hősei (1970; r: Brian G. Hutton)

A kicsi kocsi újra száguld (1974; r: Robert Stevenson)

King Kong (1976; r: John Guillermin)

Kína-szindróma (1979; r: James Bridges)

Maotól Mozartig (1979; r: Murray Lerner)

A piszkos tizenkettő (1967; r: Robert Aldrich)

Szentivánéji szexkomédia (1982; r: Woody Allen)

Szupermodell (1981; r: Michael Crichton)

A szenzáció áldozata (1981; r: Sydney Pollack)

1985

Androidok lázadása (1982; r: Aaron Lipstadt)

Aranyoskám (1982; r: Sydney Pollack)

Átlagemberek (1980; r: Robert Redford)

Átverés (1982; r: Peter Yates)

Break (1984; r: Joel Silberg)

A cápa (1975; r: Steven Spielberg)

Életben maradni (1983; r: Sylvester Stallone)

Az elveszett frigyláda fosztogatói (1981, r: Steven Spielberg)

Fantom az éjszakában (1981; r: Bruce Malmuth, Gary Nelson)

Flashdance (1983; Adrian Lyne)

Florida, a paradicsom (1984; r: Jim Jarmusch)

Ki kém, ki nem kém (1982; r: Sidney Poitier)

Kizökkent világ (1982; r: Godfrey Reggio)

Maraton életre-halálra (1976; r: John Schlesinger)

Mégis, kinek az élete? (1981; r: John Badham)

Menekülés a győzelembe (1981; r: John Huston)

Ragtime (1981, r: Milos Forman)

Sárkányölő (1981; r: Matthew Robbins)

Sophie választása (1982; r: Alan J. Pakula)

Szédülés (1958; r: Alfred Hitchcock)

Túl nagy rizikó (1981; r: Stewart Raffill)

UFO Arizonában (1980; r: James L. Conway)

A város hercege (1981; r: Sidney Lumet)

1986

Ágyúgolyó futam (1981; r: Hal Needham)

Break 2. (1985; r: Joel Silberg)

Donald kacsa nyári kalandjai (1977; r: Charles Nichols, Jack Hannah, Milt Schaffer)

Az ember, aki túl sokat tudott (1956; r: Alfred Hitchcock)

A fehér törzsfőnök (1983; r: John Hough)

Földrengés (1974; r: Mark Robson)

Hátsó ablak (1954; Alfred Hitchcock)

Indiana Jones és a végzet temploma (1984; Steven Spielberg)

Kék villám (1983; r: John Badham)

Lenni, vagy nem lenni (1983; r: Alan Johnson)

Maradok hűtlen híve (1984; Howard Zieff)

Mária szerelmei (1984; r: Andrey Konchalovskiy)

Mary Poppins (1964; r: Robert Stevenson)

Piszkos ügy (1982; r: Wim Wenders)

Popeye (1980; Robert Altman)

A Poszeidon-katasztrófa (1972; r: Ronald Neame)

Smaragd románca (1984; r: Robert Zemeckis)

Sólyomasszony (1985; r: Richard Donner)

Támadás a Krull bolygó ellen (1983; r: Peter Yates)

Te már nagy kisfiú vagy (1966; r: Francis Ford Coppola)

Tűzvonalban (1983; r: Roger Spottiswoode)

Újra Donaldék (1975; Charles Nichols, Jack Hannah, Jack Kinney)

Vad banda (1969; r: Sam Peckinpah)

A végső megoldás (1984; r: Anthony Harvey)

Zelig (1983; r: Woody Allen)

1987

48 óra (1982; r: Walter Hill)

Annie (1982; r: John Huston)

Asztal öt személyre (1983; r: Robert Lieberman)

Becéző szavak (1983; r: James L. Brooks)

Beverly Hills-i zsaru (1984; r: Martin Brest)

A Bounty (1984; r: Roger Donaldson)

Broadway Danny Bose (1984; r: Woody Allen)

A cápa 2. (1978; r: Jeannot Szwarc)

Country Texasban (1980; r: Jerry Schatzberg)

Cutter útja (1981; r: Ivan Passer)

Élni és meghalni Los Angelesben (1985; r: William Friedkin)

Gengszterek klubja (1984; r: Francis Ford Coppola)

Gregorio Cortez balladája (1982; r: Robert M. Young)

Gyilkos robotok (1984; r: Michael Crichton)

Az ifjú Frankenstein (1974; r: Mel Brooks)

Kétségbeesve keresem Susant (1985; r: Susan Seidelman)

A kicsi kocsi legújabb kalandjai (1980; r: Vincent McEveety)

Kicsorbult tőr (1985; r: Richard Marquand)

Most és mindörökké (1980; r: Fred Zinnemann)

A nindzsa színre lép (1981; r: Menahem Golan)

Nő a volánnál (1983; r: Jonathan Kaplan)

Pat Garrett és Billy, a kölyök (1973; r: Sam Peckinpah)

A Pókasszony csókja (1985; r: Hector Babenco)

Sárga Haj és az Arany Erőd (1984; r: Matt Cimber)

Silverado (1985; r: Lawrence Kasdan)

Széljáró (1980; r: Kieth Merrill)

Szerepcsere (1983; r: John Landis)

Szeretetáradat (1984; r: John Cassavetes)

Szívfájdalom (1981; r: Donald Shebib)

Tánckar (1985; r: Richard Attenborough)

Távol Afrikától (1985; r: Sydney Pollack)

Trükkös halál (1986; r: Robert Mandel)

Vihar 1982; r: Paul Mazursky)

Vissza a jövőbe (1985; r: Robert Zemeckis)

1988

Bíborszín (1985; r: Steven Spielberg)

A bolygó neve: Halál (1986; r: James Cameron)

Érints meg, és menj! (1986; r: Robert Mandel)

Fantasztikus labirintus (1986; r: A fantasztikus labirintus)

Fehér feketében (1986; r: Steve Miner)

Fekete özvegy (1987; r: Bob Rafelson)

Feltámad a vadnyugat (1973; r: Michael Crichton)

A halálosztó [Terminator] 1984; r: James Cameron)

Hálószobaablak (1987; r: Curtis Hanson)

Hannah és nővérei (1986; r: Woody Allen)

A három amigo (1986; r: John Landis)

Kairó bíbor rózsája (1985; r: Woody Allen)

A kicsi kocsi Monte-Carlóba megy (1977; r: Vincent McEveety)

A kis szemtanú (1985; r: Peter Weir)

Kobra (1986; r: George P. Cosmatos)

Lidérces órák (1985; r: Martin Scorsese)

Madárka (1984; Madárka)

Micimackó (1977; John Lounsbery, Wolfgang Reitherman)

Nagy zűr kis-Kínában (1986; r: John Carpenter)

A Nílus gyöngye (1985; r: Lewis Teague)

A pokol katonái (1972; r: Robert J. Siegel)

Ránts fegyvert! (1984; r: Steven Hilliard Stern)

Rém-mese (1982; r: Don Bluth)

Rocky Horror Picture Show (1975; r: Jim Sharman)

Rövidzárlat (1986; r: John Badham)

A szakasz (1986; r: Oliver Stone)

Szárnyas fejvadász (1982; r: Ridley Scott)

Szökevényvonat (1985, r: Andrey Konchalovskiy)

Tokyo pop (1988; r: Fran Rubel Kuzui)

Törvénytől sújtva (1986; r: Jim Jarmusch)

TRON, avagy a számítógép lázadása (1982; r: Steven Lisberger)

Tuti dolog (1985, r: Rob Reiner)

Az utolsó csillagharcos (1984; r: Nick Castle)

Végső visszaszámlálás (1980; r: Don Taylor)

1989

Amerikába jöttem (1988; r: John Landis)

Amerikai gyilkosságok (1981; r: Sheldon Renan)

Angyalszív (1987; r: Alan Parker)

Barabás (1961; r: Richard Fleischer)

Batman, a denevérember (1989; r: Tim Burton)

Beverly Hills-i zsaru II. (1987; Tony Scott)

A bosszú börtönében (1989; r: John Flynn)

Bosszúvágy 3. (1985; r: Michael Winner)

Callgirl ötszázért (1987; r: Martin Ritt)

A cápa bosszúja (1987; r: Joseph Sargent)

Cocktail (1988; r: Roger Donaldson)

Cserébe az életért (1969; r: Jordan Leondopoulos)

Csillagember (1984; r: John Carpenter)

Csupasz pisztoly (1988; r: David Zucker)

Diótörő (1986; r: Carroll Ballard)

Dirty dancing (1987; r: Emile Ardolino)

Drágán add az életed! (1988; r: John McTiernan)

Az eastwicki boszorkányok (1987; r: George Miller)

Egy kisebb Isten gyermekei (1986; r: Randa Haines)

Éjszakai rohanás (1988; r: Martin Brest)

Elszabadult indulatok (1986; Robert M. Young)

Az embervadász (1986; r: Michael Mann)

Esőember (1988; r: Barry Levinson)

A fehér sárkány (1987; r: Janusz Morgenstern, Jerzy Domaradzki)

Gondos bocsok; (1986; r: Arna Selznick)

Gyilkos optika (1982; r: Richard Brooks)

Háborús játékok (1983; John Badham)

Hajlakk (1988; r: John Waters)

Halálos fegyver (1987; r: Richard Donner)

Halálos mánia (1988; r: Hodi Jenő)

Három férfi és egy bébi (1987; r: Leonard Nimoy)

A hekus (1988; r: James B. Harris)

A híradó sztárjai (1987; r: James L. Brooks)

Ikrek (1988; r: Ivan Reitman)

Indiana Jones és az utolsó kereszteslovag (1989; r: Steven Spielberg)

James Bond, a magányos ügynök (1989; r: John Glen)

Jó reggelt, Vietnam (1987; r: Barry Levinson)

Kemény fickók (1986; r: Jeff Kanew)

Kommandó (1985; r: Mark L. Lester)

Kutyám, Jerry Lee (1989; Rod Daniel)

A leghosszabb nap (1962; r: Andrew Marton, Bernhard Wicki, Darryl F. Zanuck, Gerd Oswald, Ken Annakin)

A légy (1986; r: David Cronenberg)

Leszámolás (1984; r: Terry Bedford)

Magányos farkas (1983; r: Steve Carver)

Mamba (1988; r: Mario Orfini)

Marie (1985; r: Roger Donaldson)

Másnap reggel (1986; r: Sidney Lumet)

Moonwalker (1988; r: Colin Chilvers, Jerry Kramer, Jim Blashfield)

A Nap birodalma (1987; r: Steven Spielberg)

Nászéjszaka kísértetekkel (1986; Gene Wilder)

Nem látni és megszeretni (1987; r: Blake Edwards)

New York-i történetek (1989; r: Francis Ford Coppola, Martin Scorsese, Woody Allen)

Omen (1976; r: Richard Donner)

Országúti diszkó (1989; r: Rowdy Herrington)

Ökölharcos (1989; r: Frank Zuniga)

Az ördögűző (1973; r: William Friedkin)

Őslények országa (1988; r: Don Bluth)

A rádió aranykora (1987; r: Woody Allen)

Rémült rohanás (1986; r: Peter Hyams)

Rendőrakadémia (1984; r: Hugh Wilson)

Rendőrakadémia II. (1985; r: Jerry Paris)

Rendőrakadémia III. (1986; r: Jerry Paris)

Robotzsaru (1987; r: Paul Verhoeven)

Roger nyúl a pácban (1988; r: Robert Zemeckis)

San Franciscó-i zsaru (1968; r: Peter Yates)

A sötétség fejedelme (1987; r: John Carpenter)

Szahara (1983; r: Andrew V. McLaglen)

Szellemirtók (1984; r: Ivan Reitman)

Szörnyecskék (1984; r: Joe Dante)

Támadók a Marsról (1986; r: Tobe Hooper)

Törvényszéki héják (1986; Ivan Reitman)

Tőzsdecápák (1987; r: Oliver Stone)

X program (1987; r: Jonathan Kaplan)

Vasmadarak (1986; r: Sidney J. Furie)

Végzetes vonzerő (1987; r: Adrian Lyne)

Vérbeli hajsza (1987; r: Joe Dante)

Veszedelmes viszonyok (1988, r: Stephen Frears)

Volt egyszer egy Amerika (1984; r: Sergio Leone)

Vörös zsaru (1988; r: Walter Hill)

Willow (1988, r: Ron Howard)

Amerikai – magyar koprodukcióban készült filmek:

Az Aranyfej (magyar–amerikai) (1964: r: Richard Thorpe, James Hill)

A Pál utcai fiúk (magyar–amerikai) (1969; r: Fábri Zoltán)

Hosszú vágta (magyar–amerikai) (1983; r: Gábor Pál) – 1983

Játszani kell (magyar–amerikai) (1984; r: Makk Károly) – 1984

Kiadta a Napvilág Kiadó
Budapest, 2022.
Elektronikus kiadás

A kiadásért felel
a Napvilág Kiadó ügyvezető igazgatója
Felelős szerkesztő Laik Eszter
Borító Janković Milán
Tördelés Borbáth Gábor
Elektronikus könyv Nagy Lajos

www.napvilagkiado.eu

ISBN 978 963 338 061 1

Felhasznált betűtípus:
Noticia Text – SIL Open Font Licence
Roboto Condensed – SIL Open Font Licence