Sophie Pembroke

Hóban-fagyban szerelem

Susanne James

Karácsonyi meglepetés

Minden jog fenntartva. Jelen kiadvány bármely részét tilos a kiadó írásos engedélye nélkül módosítani, sokszorosítani, bármilyen elektronikus vagy gépi formában és egyéb módon közzétenni vagy terjeszteni, beleértve a fénymásolást, felvételkészítést és mindenfajta információtároló vagy -visszakereső rendszert; kivételt képez a kritikus, aki kritikájában rövid szakaszokat idézhet belőle. Ez a kiadvány a Harlequin Books S.A.-val létrejött megállapodás nyomán jelenik meg. Jelen mű kitalált történet. A nevek, személyek, helyszínek és események a szerző képzeletének termékei, vagy fiktív módon alkalmazza őket. Bármely hasonlóság élő vagy halott személlyel, üzlettel, vállalattal, eseménnyel vagy helyszínnel teljes mértékben a véletlen műve, és nem a szerző szándékát tükrözi.

§ All rights reserved. Without limiting the generality of the foregoing reservation of rights, no part of this publication may be modified, reproduced, transmitted or communicated in any form or by any means, electronic or mechanical, including photocopy, recording or any information storage and retrieval system, without the written permission of the publisher, except for a reviewer, who may quote brief passages in a review. This edition is published by arrangement with Harlequin Books S.A. This is a work of fiction. Names, characters, places and incidents are either the product of the author’s imagination or are used fictitiously, and any resemblance to actual persons, living or dead, businesses, companies, events or locales is entirely coincidental and not intended by the author.

© Sophie Pembroke, 2017 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A Júlia 739. eredeti címe: Slow Dance with the Best Man (Harlequin, Mills & Boon Romance)

Magyarra fordította: Bakay Dóra

© Susanne James, 2009 – Vinton Kiadó Kft., 2021

A Júlia 740. eredeti címe: The Playboy of Pengarroth Hall

(Harlequin, Mills & Boon Modern Romance)

Második, átdolgozott kiadás. (Első megjelenés: 2011)

Magyarra fordította: Csató Gabriella

Nyomtatásban megjelent: a JÚLIA 739-740. számában, 2021

Átdolgozott kiadás

ISBN 978-963-540-376-9

- Kép: Shutterstock

A HARLEQUIN ® és ™ a Harlequin Enterprises Limited vagy a konszern leányvállalatai tulajdonában álló védjegy, amelyet mások licencia alapján használnak.

Magyarországon kiadja a Vinton Kiadó Kft., 2021

- A kiadó és a szerkesztőség címe: 1118 Budapest, Szüret u. 15.

- Felelős kiadó: dr. Bayer József

- Főszerkesztő: Vaskó Beatrix

- Telefon: +36-1-781-4351; e-mail cím: info@vintonkiado.hu

Kiadónk újdonságairól, a megrendelési lehetőségekről honlapunkon is tájékozódhat:

www.vintonkiado.hu

Az e-book formátumot előállította:

www.bookandwalk.hu

Sophie Pembroke

Hóban-fagyban szerelem

1. FEJEZET

Három nappal karácsony után Eloise Miller Morwen Hall lépcsőjén állt galambszürke télikabátjában, és szorongva várta, hogy megérkezzen gyerekkora legnagyobb bajkeverője, és elszabaduljon a pokol.

– Vajon felveszi-e a menyasszonyi fátylat? – tűnődött mellette Laurel. – Az egész országot végigkajtattam vele a tökéletes csipkefátyol után, de nem hiszem, hogy Melissa azt szeretné, hogy az emberek ne lássák az arcát.

– Ez, mondjuk, látszik a legújabb filmje reklámjain is. – Eloise a plakátokra gondolt, amelyek olyan óriásiak voltak, mint egy emeletes busz, és szinte teljesen kitöltötte őket Melissa hibátlan arca, fényes, szőke haja és karcsú válla. Ja, és valószínűleg a film címe, de az már-már mellékesnek tűnt.

Melissa olyan elbűvölő szépségű nő volt, hogy mindent és mindenkit elhomályosított. Csakhogy gonosz volt, a velejéig gonosz.

– Gondolod, hogy a fotózás alatt is olyan… fárasztó lesz, mint az esküvői előkészületek alatt? – kérdezte Laurel óvatosan.

Eloise nem először érzett sajnálatot új barátnője iránt. Melissa féltestvéreként és esküvőszervezőként Laurel sokkal rosszabb helyzetben volt, mint ő. Nem elég, hogy meg kellett szerveznie egy bonyolult, ötnapos esküvőt a gazdagok és híresek számára, Eloise-tól eltérően az esküvő után is el kell viselnie Melissát.

Eloise annak idején biztos volt benne, hogy Melissa soha többé nem fog neki bajt okozni, miután kinőttek a tinédzserkorból. Különösen, amikor a lány hódító útjára indult Hollywoodba, hogy igazi sztár legyen.

Eloise egészen addig ebben a hitben ringatta magát, amíg Melissa a Star magazinban be nem jelentette az eljegyzését a híres színésszel, Riley Blackkel, és meg nem osztotta a közönséggel, hogy otthon, Angliában akarnak összeházasodni. Méghozzá Morwen Hallban, a kastélyból átalakított szállodában, ahol szobalányként dolgozott, és pokollá tette Eloise életét. Ez utóbbi információ nem szerepelt a magazinban, és Eloise-nak is csak akkor jutott eszébe, amikor a főnöke megmutatta neki a cikket.

– Talán nem lesz annyira rémes. – Egyik lábáról a másikra állt, hogy ne fázzon. Végül is visszamehetne a kastélyba, de tudta, hogy biztos pont akkor jelenne meg Melissa a vőlegényével és a még híresebb vőfélyével, Noah Cross-szal. Morwen Hall megbízott igazgatójaként viszont az a feladata, hogy köszöntse a VIP-vendégeket. – Nem adnának neki főszerepeket ezekben a kasszasikerekben, ha olyan idegesítő lenne a munkában is, mint amilyen mostanában volt. Vagy tíz évvel ezelőtt itt, Morwen Hallban.

Laurel kíváncsian nézett rá.

– Miért, akkor hogy viselkedett? Én tizenhat éves koráig nem is találkoztam vele, miután apám… szóval tudod…

Eloise tudta. Gyanította, hogy az egész világ ismeri a történetet, miszerint Melissa Sommerst egyedülálló édesanyja nevelte fel, és az apja csak akkor látogatta meg, amikor el tudott szabadulni a családjától: Laurel családjától.

– Soha nem töltöttem még együtt vele annyi időt, mint az esküvői előkészületek alatt. – Bár Laurel nem tette hozzá a „szerencsére” szót, Eloise tisztán érzékelte a hangjából.

– Kész rémálom volt! Imádott a figyelem középpontjában lenni – mondta Eloise.

Laurellel csak akkor találkozott, amikor hat hónappal ezelőtt elkezdődött az esküvőszervezés, és eddig leginkább csak a nagy eseményről beszélgettek. Időnként beszédes pillantásokat váltottak, és csalódottan forgatták a szemüket, amikor Melissa újabb követelésekkel jelentkezett Los Angelesből. De mióta Laurel előző nap beköltözött a szállodába az esküvő miatt, Eloise alig akarta elhinni, hogy rokonok Melissával, annyira különbözőek voltak.

Habár mindketten eléggé ambiciózusak… Míg Melissa mindent megtett, hogy sztárrá váljon, Laurel saját esküvőszervező vállalkozásba kezdett, amely most kezdett igazán beindulni. Furcsa módon Eloise jobban irigyelte Laurel sikerét, mint Melissáét. Ő soha nem akart sztár lenni, de egy saját vállalkozás… az bizony szép lenne.

Megrázta a fejét. Nem, nagyon jó állása van Morwen Hallban, ami tökéletesen megfelel neki.

– A figyelem középpontjában lenni? Meghiszem azt! – mondta Laurel. – Valószínűleg azért, mert azt hiszi, gyerekkorában méltatlanul háttérbe szorították. Apánk sokáig az anyámmal maradt, ahelyett hogy az övével élt volna.

– Talán – ismerte el Eloise. – De bőven kárpótolta magát azzal, hogy elcsábította az összes barátomat. – Gyorsan a szájára ütött, mintha megbánta volna, hogy kikotyogott valami titkot, de Laurel csak nevetett.

– Az összeset? Hát mennyi volt?

– Kettő. Természetesen különböző időpontokban. És a húgodnak sikerült meggyőznie mindkettőjüket, hogy jobb nekik vele.

Mondjuk, nem lehetett túl nehéz. Ugyanabban a városban nőttek fel, ugyanabba az iskolába jártak, és ugyanabban a szállodában dolgoztak, ami azt jelentette, hogy Melissa minden kínos dolgot tudott Eloise családjáról. Csak szemezgetnie kellett belőlük, hogy a legnagyobb hatást érje el.

– Legalább most nem kell aggódnod, hogy ezúttal is így jársz – jegyezte meg Laurel.

– Nem – értett egyet vele Eloise. – Merthogy nincs barátom.

Már jó ideje nem randizott. Nem mintha számolta volna a napokat. Inkább várt, hogy megtalálja az igazit, mint hogy minden pasival kikezdjen, aki az útjába kerül.

Az iskola után nem sok sikere volt a férfiaknál. Azok a fiúk, akiket Melissának sikerült elcsábítania tőle, szerelmi élete csúcspontjainak tekinthetők. Kétségkívül sokkal jobbak voltak, mint az a srác, aki elhagyta őt az anyjáért. Vagy az egyetemi csoporttársa, aki szakmailag és lelkileg is tönkretette.

Talán csak nehezen talál magának párt… Az anyjának viszont annyi partnere volt, hogy kettejüknek is sok lett volna.

Laurel a szemét forgatta.

– Úgy értettem, hogy szerintem tényleg szereti Riley-t.

Eloise nem tudta elképzelni, hogy Melissa bárkit is szeretne saját magán kívül. De lehet, hogy időközben megváltozott.

– Remélem – mondta nem túl nagy meggyőződéssel. – Azt kívánom neki, hogy boldog legyen.

Elvégre minél boldogabb Melissa, annál nagyobb az esélye, hogy az esküvő gond nélkül lezajlik, a fiatal pár ellovagol a naplementében, és neki soha többé nem kell találkoznia velük.

– Én is – értett vele egyet Laurel. – Már csak azért is, hogy ne kelljen még egy esküvőt megszerveznem Melissának. Tudom, hogy ez nagy fogás a vállalkozásomnak, mégis…

Eloise felnevetett.

– Esküvőszervezőként legalább nem kell első koszorúslányt játszanod. Úgy értem, láttad a ruhákat, amiket Melissa kiválasztott?

Laurel elfintorodott. Szinte rosszul lett a kilométernyi jégkék szatén és sifon látványától, amit a koszorúslányok ruhájára áldoztak fel. – Szerintem Melissa kezdettől fogva azt akarta, hogy Cassidy Haven legyen az első koszorúslány. Tudod, a hírességfaktor…

– Azt hiszem, igazad van – mondta Eloise.

A kocsifelhajtó vége felől csikorgó hang hallatszott. Autógumik a fagyos aszfalton.

– Itt vannak!

Laurel meglepetten vonta fel a szemöldökét.

– Igen? Hol?

– Épp most fordultak be a sarkon.

Ebben a pillanatban egy nagy, fekete terepjáró bukkant elő a fák takarásából, és Eloise mosolyt erőltetett az arcára. Kezdődik a műsor!

Laurel kihúzta magát, de így is csak Eloise válláig ért.

A terepjáró megállt Morwen Hall előtt, és a sofőr kiszállt, hogy kinyissa a hátsó ajtót. Eloise érzékelte, hogy az anyósülés ajtaja is kinyílt, de tekintete a hátul felbukkanó szőkeségre szegeződött. A haja tökéletesen állt, gyönyörű arca mesterien kisminkelve, a világos rózsaszínű rúzs sem kenődött el egy csöppet sem. Még egy kis kávépötty sem volt a hófehér pulóverén – bizonyára kasmír – vagy a szintén fehér nadrágján.

Talán a sztárok tényleg másfajta emberek. Senki sem nézhet ki ilyen jól egy tizenegy órás repülőút után!

Riley Black rájuk mosolygott, amikor megkerülte a kocsit, és megfogta menyasszonya kezét. Laurel lement néhány lépcsőfokot, hogy üdvözölje őket, Eloise pedig a kocsiban ülő negyedik személy felé fordította a figyelmét.

És ekkor a lélegzete is elállt.

A Los Angelesből Londonba tartó repülőúton Noah Cross megpróbált elolvasni egy új forgatókönyvet, amelyet az ügynöke, Tessa küldött neki. Normális esetben csak bedobta volna a bőröndjébe, és inkább lazított volna egy ital mellett a repülőúton, és alig várta volna, hogy az esküvőn elcsábítson egy-két koszorúslányt, csak hogy ne jöjjön ki a gyakorlatból.

De ezt a forgatókönyvet olyan író írta, akit csodált: Queenie Walters. Régóta álmodott már arról, hogy együtt dolgozzon vele. A filmjei arról voltak híresek, hogy mély értelműek, elgondolkodtatóak – és hogy minden létező díjat elnyernek. Tulajdonképpen Noah eddigi filmjeinek az ellenkezőjét képviselték.

No de pont ezek az eddigi filmek vezettek oda, hogy Riley Black megkérte őt, legyen az esküvői tanúja az isten háta mögött, Angliában, télvíz idején.

Talán itt az ideje, hogy mostantól másfajta filmekben szerepeljen… szóval vissza a forgatókönyvhöz!

Még épphogy csak átfutotta, mert Melissa fecsegése elvonta a figyelmét, de már most érezte, hogy piszok jó történet.

Meg akarta csinálni ezt a filmet! Sőt még ennél is többet akart: főszereplő lenni.

Noah tudta, hogy az ügynöke nem javasolta őt a főszerepre. Neki a vicces legjobb barátot kellene eljátszania a drámában, és ez csakis a saját hibája. Azt mondta Tessának, hogy nem csak akciófilmekben akar szerepelni, az ügynöke pedig arra következtetett, hogy vígjátékokra gondol. Sok rossz forgatókönyvet küldött neki, és Noah egy idő után arra kérte, keressen valami jobbat, értékesebbet.

Ekkor küldte el neki Tessa a Nyolc nap utánt.

Már csak meg kellene győznie a rendezőt, hogy ő a legjobb választás a főszerepre.

– És aztán azt mondta, hogy ne viseljek fátylat! – Melissa most hisztérikusan felnevetett, miközben egy újabb esküvős történettel szórakoztatta őket a terepjáróban, melybe a repülőtéren szálltak át. – Méghogy ne viseljek fátylat! El tudjátok ezt képzelni?

– Rochelle Twist sem viselt fátylat az esküvőjén – mondta Noah, anélkül hogy felnézett volna a forgatókönyvéből.

– Nem? – kiáltott fel Melissa döbbenten.

Noah tudta, hogy szilveszterkor Melissa fátyol nélkül fog az oltár elé lépni. Persze csak azután, hogy rákeresett az interneten a fotókra, amelyek bizonyították, hogy Noah nem csak kitalálta ezt az egészet azért, hogy megtréfálja őt.

A férfi még mindig furcsának találta, hogy ő állt a vendéglista élén. Az, hogy Riley mindössze három közös film után felkérte, legyen a tanúja, meglepte. Noah kedvelte őt, de a legjobb barátjának semmiképp sem nevezte volna. Ez is elég lenne ahhoz, hogy tanú legyen? Melissa és Riley számára, úgy tűnik, igen.

Hét évvel ezelőtt még minden más volt. Igaz, hét évvel ezelőtt Melissa és Riley valószínűleg még tinédzserek voltak. Akkoriban Noah is egy senki volt, aki a sikerre sóvárgott, meghallgatásról meghallgatásra járva.

Aztán jött a legendás áttörés – ugyanazon a napon, amikor minden mást elvettek tőle.

Noah megrázta a fejét, hogy elűzze az emlékeket. Az élet az itt és mostról szól, nem a múltról. Épp öt napot készül eltölteni egy luxusszállodában a világ legszebb nőinek társaságában, szóval nem lesz ideje a múlton rágódni.

A terepjáró letért a főútról egy hosszú, kanyargós felhajtóra. Noah visszatette a forgatókönyvet a kézitáskájába, és a szélvédőn keresztül a kastélyt figyelte.

Morwen Hall szürke kőből épült masszív kastély volt, hatalmas boltíves ablakokkal és festői tornyokkal. A ház láttán Noah nem tudta megállni, hogy el ne mosolyodjon. Hivalkodó – vagyis tökéletesen illik Melissához.

– Hát nem gyönyörű? – kiáltott fel a menyasszony. – Pontosan olyan, amilyenre emlékeztem.

Noah-nak eszébe jutott, hogy Melissa fiatalabb korában itt dolgozott.

– Nézd, drágám, Laurel kijött üdvözölni minket! – mondta Riley, Melissa arckifejezése azonban morcossá vált.

Noah két nőt látott a hatalmas bejárati ajtó előtti lépcsőn. Nem tudta kivenni az arcukat a sötétített üvegen keresztül, de az egyikük nyilván az ambiciózus esküvőszervező, Laurel, aki az elmúlt hat hónapban folyton üzeneteket küldött neki, és kérdéseket tett fel.

Megfogadta, hogy a következő öt napban lehetőleg nagy ívben elkerüli. A hatékonyság fárasztóvá tud válni.

A sofőr kinyitotta Melissa előtt az ajtót, és a menyasszony kiszállt. Noah követte, és közelebbről is megnézte a két nőt a lépcsőn. Az egyik egy barna hajú, gömbölyded teremtés volt, aki mosolygott, és úgy tűnt, csak úgy árad belőle az energia, amikor lejött a lépcsőn, hogy megölelje Melissát. Noah remélte, hogy ő Laurel. Mert a másik nő mereven mosolygott, és úgy tűnt, mintha kényelmetlenül érezné magát. Mintha megpróbálna a háttérbe húzódni.

Nem túl magas sarkú fekete cipőjében majdnem olyan magasnak tűnt, mint ő. Lángvörös haja volt, amelyet szorosan hátrafogott, kiemelve vonásainak klasszikus szépségét. Az arcbőre világos, már-már sápadt. Noah nem látta a szeme színét ebből a távolságból, de kíváncsi volt, vajon olyan szép-e, mint minden más ezen a nőn.

És azt is remélte, hogy a következő öt napban sokkal többet is láthat majd belőle. Talán még azt is megtudhatja, milyen az a gyönyörű haj, amikor a meztelen vállára omlik…

Magához vette az utazótáskáját, felöltötte legelbűvölőbb mosolyát, és elindult Morwen Hall impozáns bejárati ajtaja és az előtte álló, ugyancsak impozáns nő felé.

Talán mégsem lesz olyan szörnyű ez az esküvő.

Noah Cross!

Eloise-nak tényleg össze kellett szednie magát, hogy legalább lélegzethez jusson. Gyorsan figyelmeztette magát, hogy ne bámulja tovább a hihetetlenül jóképű színészt, miközben beszívta a friss decemberi levegőt.

Persze hogy jól néz ki, hiszen végül is filmsztár. Ami nem jelenti azt, hogy kedves ember is egyben. A lány tapasztalatai szerint pont az ellenkezője szokott beigazolódni.

A férfi valószínűleg nem is őt nézi, hanem Morwen Hallt.

A gondolat azonnal kijózanította. Most Melissával kell foglalkoznia, nincs ideje filmsztárokat bámulni.

Így hát mosolyogva lesétált a lépcsőn, hogy csatlakozzon Melissához, Laurelhez és Riley-hoz.

– Eloise! – kiáltott fel Melissa. – Olyan jó újra látni téged, drágám! – Előrehajolt, és a levegőbe puszilt, néhány centire Eloise arcától.

– Az elmúlt hat hónapban is láttál Skype-on – jegyezte meg Eloise, és továbbra is olyan mereven mosolygott, hogy fájt tőle az arca.

– Ó, az egyáltalán nem ugyanaz. – Melissa átkarolta Laurel vállát, másik kezét pedig Eloise vállára tette. – Hát nem tökéletes? A legrégebbi barátom és a legkedvesebb féltestvérem együtt dolgoznak azon, hogy megteremtsék álmaim esküvőjét.

– De, tökéletes, édesem – értett egyet vele Riley.

Eloise azzal vigasztalta magát, hogy ha sikeresen lebonyolítja ezt az esküvőt, akkor Mr. Richards, Morwen Hall tulajdonosa január elején kinevezi őt igazgatónak. Arról nem is beszélve, hogy a médiavisszhang hatására még több vendég érkezik majd. Biztos állás egy jól menő szállodában – észszerű életcél, nem?

Csak ki kell bírnia január elsejéig anélkül, hogy elmondaná Melissának, mit gondol róla valójában. És anélkül, hogy okot adna neki arra, hogy panaszkodjon a szakmai munkájára.

– Ez a hely tényleg nagyszerű, Melissa. Már értem, miért ezt a szállodát választottad. Egyszerűen tökéletes! – Noah Cross hangja kísértetiesen ismerős volt. Eloise számtalanszor látta a tévében, hogyan veri meg a rosszfiúkat, és csábítja el a gyönyörű nőket. Furcsa volt hallani, ahogy kellemes hangján Morwen Hallról beszél. – Impozáns, és gyanítom, hogy érdekes múltja van.

Lelkes hangja hízelgőnek hangzott, de amikor a tekintetük találkozott, Eloise rájött, hogy Noah Cross pontosan azt mondja, amit mondania kell. A szeme vidáman csillogott, ahogy rávetette a tekintetét.

Kár, hogy Noah Cross színész, gondolta Eloise. Egyébként pont az én esetem lenne.

– Miért nem jöttök be? Hideg van idekint, és szívesen körbevezetlek benneteket a házban, közben mesélek egy kicsit a történetéről.

Noah azonnal felsétált a lépcsőn, miközben Melissa megjegyezte:

– Én már mindent tudok, amit Morwen Hallról tudni lehet.

Eloise mosolya egy kicsit merevebb lett.

– Meglátod, Melissa, néhány dolgot megváltoztattunk, mióta utoljára itt jártál.

– Alig várom, hogy mindent megtudjak a házról. – Noah belépett a masszív bejárati ajtón. – Például hogy vannak-e benne vámpírok, akik csak arra várnak, hogy kiszívják a véremet.

Eloise nem tudta nem viszonozni a férfi mosolyát.

– Vámpírok nincsenek, de azt nem tudom garantálni, hogy nem találkozol egy szellemmel.

– Nem hiszek a szellemekben.

– Reméljük, ők sem hisznek a filmsztárokban.

Noah felnevetett – meleg, bársonyos, mély hangon.

Eloise gyorsan lekapta róla a pillantását. Nem arra kellene figyelnie, hogy nevet, vagy hogy milyen szexi a háromnapos borostája. Ez teljesen lényegtelen az ő munkája szempontjából.

Mégis, mielőtt visszament volna a házba, még egyszer lopva rápillantott a férfira.

Morwen Hall belseje már jobban hasonlított arra, amire Noah előzőleg számított. A halványzöld falakkal és galambszürke stukkókkal, a fényűző bársony- és bőrkanapékkal, valamint az előcsarnok eredeti kőpadlóján lévő nagy, bolyhos szőnyegekkel a világ bármelyik ötcsillagos szállodájának beillett volna. Noah mégsem tudott szabadulni az érzéstől, hogy a régi épületben több is van, mint amit a tulajdonosok fel akarnak fedni.

Pontosan ugyanez tűnt érvényesnek a hotel igazgatójára is. Noah Eloise-ra szegezte a tekintetét, miközben az levette galambszürke kabátját. Alatta visszafogott, sötétszürke kosztümöt viselt. Noah gyanította, hogy ilyen lenyűgöző vörös hajjal a színes ruhák egyszerűen túl soknak tűnnének a jóból.

Mégis elképzelte, hogyan nézne ki Eloise a színésznők vörös szőnyegén, elegáns estélyiben, amely megmutatja az alakját, ahelyett hogy elrejtené.

– Melissa, Riley, szeretnétek, ha most mindjárt megmutatnám a lakosztályotokat? – kérdezte Eloise.

Noah úgy vélte, csupán udvariassági gesztus először a menyasszonyról és a vőlegényről gondoskodni. Ráadásul ez azt jelenti, hogy Eloise-nak több ideje lesz rá utána. Később talán lehetősége lesz meggyőzni a lányt, hogy igyon meg vele egy italt.

– Igazából minél előbb beszélnem kell az esküvőszervezőmmel. – Melissa félrevonta Laurelt, és Eloise-ra nézett. – Miért nem mutatod meg először a vőfélyünk szobáját?

Noah a vállára vette az utazótáskáját. Utoljára a repülőtéren látta a bőröndjét. Feltételezte, hogy a szobájában fogja találni. Szerette a szállodákat. Majdnem olyan jók, mint a filmes díszletek, ahol mindenről gondoskodnak, mielőtt még tudnád, mire van szükséged.

Kezdesz olyan nagyképűvé válni, mint aki nem tudja, mi az a kemény munka.

Noah szinte hallotta az apja hangját, és rögtön elkomorult, de mielőtt Eloise ránézett volna, már fel is villantotta szokásos sármos mosolyát.

A nő úgy nézett rá, mintha valami zavarná, és ez elgondolkodtatta. A nők általában örültek, ha kettesben lehettek vele. És abból, ahogyan Eloise bámult rá érkezéskor, azt feltételezte, hogy ő is így van ezzel.

Nyilvánvalóan mégsem.

– Kérlek, kövess! – mondta Eloise, miközben a szálloda halljának hátsó részében lévő liftek felé indult.

– Régóta dolgozol itt?

Az ajtó kinyílt, beszálltak a fülkébe, és Eloise megnyomta a legfelső emelet gombját.

– Tizenhat éves korom óta. Tíz éve.

Ezek szerint ő Melissa legrégebbi barátnője.

– Akkor találkoztál Melissával? Milyen csodálatos, hogy vissza akart jönni ide az esküvőre!

– Igen, egyszerűen csodálatos – hagyta rá Eloise kifejezéstelen arccal.

Noah-nak az volt a benyomása, hogy a „legrégebbi barátok” talán nem teljesen helyes kifejezés Eloise és Melissa kapcsolatára.

– Biztos vagyok benne, hogy sok szép emléket őriz az itt töltött időszakról – jegyezte meg udvariasan.

– Igen, biztosan.

Abból kiindulva, amit Noah Melissáról tudott, nem volt túlzottan meglepve. A színésznő nagyon is barátságos volt a rendezőkkel, producerekkel és más sztárokkal. De Noah szemtanúja volt, hogy kiabált egy pincérnővel, amiért az nem a megfelelő chiamagot hozta ki a salátájához. A Melissa-féle emberek udvariasak veled, ha fontos vagy nekik, de pokollá teszik az életedet, ha nem vagy az. Hollywood tele van az ilyenekkel.

Noah büszke volt rá, hogy igyekezett nem hasonlítani rájuk. Nem számít, mit gondolt róla az apja.

Sallytől annak idején megtanulta, hogyan kell sztárnak lenni, és mégis barátságosnak maradni. Miután a lány szerepet kapott egy tévésorozatban, továbbra is a régi önmaga maradt. Szerethető, kedves és türelmes volt mindenkivel.

Noah szúró fájdalmat érzett a szívében már az emlékére is. Ideje valami másra gondolnia…

A lift megállt, és az ajtó kinyílt.

– Szóval tíz éve dolgozol itt? Akkor bizonyára sok változásnak voltál a tanúja.

– Igen. Először is, amikor Melissa elment. – Eloise egy pillanatra lehunyta a szemét. – Sajnálom. Nem kellett volna ezt mondanom.

– De igen – ellenkezett vele Noah. Azt akarta, hogy a lány őszinte legyen. Talán azért, mert élete során sok olyan emberrel találkozott, akik színleltek. Jót tenne neki, ha újra megtapasztalná az őszinteséget.

– Szóval… ő a legrégebbi barátnőd? – kérdezte, miközben végigsétáltak egy sötétzöld szőnyeggel borított széles folyosón.

– Életünk nagy részében ismertük egymást. – Eloise felsóhajtott. – Ugyanabban a kórházban születtünk, ugyanabba az óvodába és iskolába jártunk, aztán ugyanolyan részmunkaidős állást kaptunk itt, Morwen Hallban.

– Lényegében ugyanazt az életet élted, amíg Melissa el nem indult Hollywood meghódítására?

Érdekes… Ha ez így van, akkor azt várná az ember, hogy Eloise irigy a régi barátnőjére. De mintha Melissa érkezése egyszerűen csak idegesítené.

– Nem ugyanazt az életet – válaszolta Eloise. – De azért akadnak párhuzamok.

– És te soha nem akartál Hollywoodba menni?

A lány felnevetett.

– Nem, az nem nekem való.

– Miért?

Eloise mosolyogva megállt a 319-es ajtó előtt.

– Túl sok ott a színész. Most pedig hadd mutassam meg a szobádat!

Noah biztos volt benne, hogy csak viccelt.

Bár Morwen Hall nem hasonlított semmilyen hotelre, amelyet valaha látott, mégis átlagos szobára számított. Tapasztalatai szerint a luxusszállodák alapvetően mind egyformák voltak.

A lakosztály nappalija megerősítette a feltételezését, de aztán Eloise bevezette őt a hálószobába.

– Ó, te jó ég! – Noah a hatalmas, baldachinos ágyat bámulta, amelyet nehéz, fűzöld függönyök és takarók díszítettek. Az ágy mögötti vakolatlan falrészen a ház eredeti kövei látszottak. A fából faragott fejtámlánál zöld árnyalatú díszpárnák feküdtek. Az ember legszívesebben belesüppedt volna.

– Tetszik? – kérdezte Eloise. Noah most először hallott bizonytalanságot a hangjában. – A hercegi lakosztály mellett, ahol Melissa lakik majd, ez a legjobb szoba a szállodában.

– Látszik is. – Noah elismerően nézte az ágyat, és máris pikáns ötletei támadtak. Ismét Eloise-ra nézett, és kertelés nélkül megkérdezte: – Mit csinálsz ma este?

– Melissa és Riley minden vendéget meghív a bárba egy üdvözlőitalra – válaszolta Eloise. – Ha hétkor lejössz a recepcióhoz…

– Akkor ott leszel? – Noah a legmelegebb mosolyát villantotta rá. Volt egy olyan érzése, hogy a lány nem érti, miről is van szó.

– Én vagyok a szállodavezető, úgyhogy természetesen.

A lány nyilvánvalóan nem érzékelte, hogy Noah ki akar kezdeni vele. Félénk lenne? Vagy tényleg nem érdeklődik iránta? Noah nem tudta volna megmondani.

Szinte már azt remélte, hogy ez utóbbi az oka. Túl rég volt már, hogy egy nő kihívást jelentett számára.

– Ebben az esetben örömmel csatlakozom.

Talán este hétig még egy szunyókálást is be tud iktatni. De előbb be kell fejeznie a forgatókönyv elolvasását, mielőtt az ügynöke felhívja, hogy megkérdezze, mit szól hozzá.

Első a munka, második a szórakozás, bármit is ír róla néha a sajtó.

– Nagyszerű! – Eloise hangja minden volt, csak nem izgatott. – Akkor lent találkozunk.

Ahogy az ajtó becsukódott mögötte, Noah ígéretet tett magának: Mielőtt Melissa és Riley kimondaná a boldogító igent, ráveszi Eloise-t, hogy engedjen fel iránta. Sőt talán még többre is rá tudná venni…

Eloise becsukta maga mögött Noah ajtaját, és kifújta a levegőt, amit előtte visszatartott. A figyelemelterelés az utolsó, amire szüksége van. Nem is beszélve egy futó kalandról. Nem, az végképp nem hiányzik!

Mielőtt elindult a lift felé, meghozott egy fontos döntést: az, hogy vonzódik Noah-hoz – éppen egy filmsztárhoz! –, nem befolyásolhatja Melissa és Riley esküvőjét. Azt semmilyen körülmények között nem engedheti.

Csak január elsejéig kell kitartania. Akkor visszakapja a hétköznapi, problémamentes életét, és elfelejtheti Melissa Sommerst a puccos esküvőjével és az elkerülhetetlen válásával együtt. Nem, Melissa remélhetőleg nem térne vissza ide a következő esküvője alkalmából. Bizonyára nem divat kétszer ugyanott házasodni.

Lent a szálloda halljában Melissa épp Laurelt szidta. Eloise fültanúja volt a kínos szavaknak. Gyorsan visszahúzódott a recepcióspult mögé. Bármennyire is kedvelte Melissa féltestvérét, neki is volt épp elég problémája.

Néhány perc múlva Laurel odalépett hozzá.

– Attól tartok, néhány órára magadra kell hogy hagyjalak. Melissa azt akarja, hogy azonnal induljak Londonba.

– A vendégeknek szánt apró ajándékok miatt?

Laurel bólintott.

– Amiről három hónappal ezelőtt döntöttünk, igen. De most megint mást akar.

– Nem lep meg. – Eloise felsóhajtott.

Lehetetlen volt megmondani, hogy Melissa valóban elégedetlen-e a kis ajándékokkal, vagy csak próbálja megnehezíteni Laurel dolgát. Akárhogy is, az esküvőszervezőnek a menyasszony szava parancs.

– Melissa megrendelt százötven kézzel készített pralinét és miniparfümöt, most indulok értük. Mielőtt a sofőr kimegy a repülőtérre a következő vendégekért, kitehet a városban. Remélem, nem lesz túl nagy a forgalom.

– És hogy fogsz visszajutni?

– Az utolsó fordulónál a sofőr értem jön. Sok szerencsét a mai naphoz!

– Neked is!

Laurel intett neki, mielőtt kinyitotta volna a nehéz ajtót.

Eloise ragyogó mosolyt öltött, aztán odasétált Melissához és Riley-hoz, akik épp csókolózni kezdtek.

Mintha nem lenne már így is kínos helyzetben…

– Ha készen állsz, szeretném megmutatni neked a menyasszonyi lakosztályt.

Melissa és Riley vonakodva szétváltak.

– Alig várom, hogy lássam! Laurel azt mondta, hogy átalakítottátok a régi hercegi lakosztályt.

– Így van. – Eloise előreindult. – Nincs messze, de az a tapasztalatunk, a párok élvezik, hogy elvonulhatnak.

Riley elvigyorodott.

– Biztos vagyok benne, hogy mi is élvezni fogjuk.

Melissa kacéran elhúzódott tőle.

– Csak az esküvő után! – incselkedett vele, miközben drága bőrcsizmájában és fehér kabátjában végigsétált a folyosón. Szőke haja csillogott a téli napsütésben, világos bőre hibátlanul ragyogott.

Még jó, hogy nem vagyok irigy típus, gondolta Eloise.

– Ezt egyszerűen nem hiszem el! – sóhajtotta színpadiasan Riley. – Nekem van a világ legszebb menyasszonya, és még csak hozzá sem érhetek!

– Ó, te szegény! – kacagott Melissa. – Hónapok óta alig tudod levenni rólam a kezed.

Eloise megkönnyebbült, amikor megpillantotta a toronyban lévő lakosztály ajtaját.

– Az elmúlt negyvennyolc órában egy ujjal sem érhettem hozzád – panaszkodott Riley. – Mit szólsz hozzá, Eloise?

Eloise úgy érezte, hogy semmi köze hozzá, de ezt nem mondhatta ki.

– Talán ha Melissa meglátja a nászutaslakosztályt, elgyengül – válaszolta diplomatikusan.

– Ezért nem is akarom látni egészen a nászéjszakáig. – Melissa diadalmasan mosolygott. És amikor Eloise-ra nézett, a mosolya egyértelművé tette, hogy pontosan tudja, mit csinál. – Ó, Laurel nem mondta, hogy Riley-nak saját szobára lesz szüksége az esküvőig?

Eloise próbált uralkodni magán. Melissa nagyon jól tudta, hogy Laurel az esküvőig a nászutaslakosztályt szánta a vőlegénynek, a hercegi lakosztályt pedig a menyasszonynak. Könnyen lehet, hogy ez a szeszélyes óhaj csak most jutott Melissa eszébe, és arra használta fel az ötletet, hogy kijátssza egymás ellen a legrégebbi barátnőjét és a féltestvérét. Jellemző lenne Melissára.

Tíz évvel ezelőtt Eloise talán bedőlt volna neki. De már nem volt tizenhat éves.

– Laurel utalt rá, hogy előfordulhat ilyesmi. Ezért fenntartottam egy nagyon szép szobát Riley számára.

A vőlegény boldognak tűnt, de Melissa úgy nézett ki, mintha át akarná harapni Eloise torkát.

– Gyönyörű a lakosztály – ismerte el Melissa, miután szétnézett. – Jól fogom érezni itt magam, messze a többi vendégtől.

– Hadd adjam meg majd a szobaszámomat! – Riley átkarolta Melissa derekát, és hosszan nézte a baldachinos ágyat. – Arra az esetre, ha azt akarnád, hogy idejöjjek és… megmentselek.

Melissa azonban ellökte magától.

– Menj Eloise-zal, és keresd meg a szobádat! Addig kipróbálom ezt a szép fürdőkádat.

– Rendben, gyere velem! – mondta Eloise a vőlegénynek.

Gondolatban végigment a szobalistán. Noah lakosztálya után a második legjobbat Riley bátyja, Dan kapta. Nem hozott magával vendéget, így csak egy embert kell mozgatni. Ráadásul csak az utolsó járattal jön, így neki lesz ideje, hogy elrendezze a dolgokat. És ha minden kötél szakad, Dan és Riley talán nem csinálnának jelenetet, ha meg kellene osztozniuk egy lakosztályon.

Pillanatnyilag csak ennyit tudott tenni. Megmutatta Riley-nak a szobáját, majd visszatért a recepcióra, hogy felügyelje az esküvői vendégek bejelentkezését.

Este már csak annyi dolga lesz, hogy ellen kell állnia Noah Cross vonzerejének.

Vajon nehéz lesz? Eloise-nak eszébe jutott Noah mosolya, és rájött, hogy valószínűleg nem lesz könnyű dolga.

2. FEJEZET

Noah maga elé tette a forgatókönyvet az ágyra, és a telefonjáért nyúlt. Ragyogó, lebilincselő történet volt. Ez a film az, amire mindig is várt.

Elszántan hívta ügynöke, Tessa számát.

– Akarom ezt a szerepet – mondta abban a pillanatban, amikor a nő jelentkezett.

– Noah? – Tessa hangja álmosnak tűnt.

A férfi kiszámolta az időeltolódást, és elszégyellte magát. De most, hogy az ügynöke már úgyis ébren volt, akár bele is vághat.

– A főszerepet akarom.

– Tényleg? Gondolod, hogy te vagy a megfelelő Marcus szerepére?

– Meg vagyok győződve róla. – Noah nem törődött vele, hogy Tessa meglepettnek tűnt. – Bízz bennem! Nagyszerű leszek benne. – Az ügynöke elhallgatott, mire a színész önbizalma kissé megcsappant. De csak egy pillanatra ingott meg. Nem úgy jutott el oda, ahol most van, hogy hagyta, hogy a kritikák elbizonytalanítsák! – Mit mondtak rólam?

– Stefan, a rendező… aggódik, hogy talán nincs meg benned a kellő mélység a szerephez.

– Marcus szerepében?

– A legjobb barát szerepében.

Noah pislogott.

– A legjobb barátnak nincs is mélysége! Ő alapvetően csak azért van ott, hogy feldobja a hangulatot. – Ha Stefan még ezt a szerepet sem bízza rá, akkor a vártnál is nehezebb dolga lesz.

– Ez egészen más film, mint amilyenekben eddig szerepeltél.

– Mostanáig. Szerinted mit kell tennem, hogy meggyőzzem? – kérdezte Noah.

Tessa felsóhajtott.

– Miért olyan fontos neked ez a szerep? Évek óta megelégszel azzal, hogy akciófilmekben játszod a hőst.

– Úgy érted, olyan színész vagyok, aki inkább vonzó, mint tehetséges?

– Mondd, mi változott? – kerülte meg a választ Tessa.

– Ez a forgatókönyv… Már korábban is tudtam, hogy valami mást akarok csinálni. Hét éve várok erre… – Hét év telt el azóta, hogy olyan szerepet kapott, amelyhez mélyre kellett ásnia a saját lelkében, hogy megértse a karaktert. – Azóta, ami Sallyvel történt.

Tessa azon kevesek egyike volt, akik ismerték ezt a történetet. Ez volt az egyik oka annak, hogy Noah megtartotta őt ügynökének, még akkor is, amikor más ügynökségek mindenáron szerződtetni akarták.

– Van valami ebben a forgatókönyvben, Tessa. Valami emberi. A veszteségről, a kapcsolatokról és a szerelemről szól.

– Tudom – mondta Tessa halkan. – Ezért is lepődtem meg annyira, hogy el akarod vállalni a filmet. Általában pont ezeket a dolgokat kerülöd.

Ez a probléma azzal, hogy egy évtizeden át ugyanaz az ügynököm, gondolta Noah. Tessa jól ismerte őt és a gyengeségeit.

– Talán itt az ideje a változásnak. – Szakmailag mindenképp.

– Oké, légy őszinte! Van ennek köze ahhoz a múlt havi interjúhoz?

– Tudod, hogy az ilyesmi már régóta nem érdekel.

– Ez azért kritikusabb volt veled a szokásosnál. Nem szégyen, ha jobb filmekben akarsz szerepelni, Noah.

– Pontosan! Szóval megszerzed nekem a szerepet?

– Összehozok neked egy telefonbeszélgetést a rendezővel – ajánlotta Tessa. – Ez a legtöbb, amit tehetek. A többi rajtad múlik. De tényleg le kell nyűgöznöd őt, Noah.

– Úgy lesz.

– Komolyan mondom. Ez a szerep valódi érzelmeket igényel.

– Nem hiszed, hogy képes vagyok rá?

Tessa ismét felsóhajtott.

– Régen az voltál. Ezért is lettem az ügynököd.

– És én még azt hittem, hogy a szép arcom miatt.

– Az sem utolsó szempont, de leginkább a tehetséged volt az oka. Manapság viszont… Noah, még azokkal a nőkkel sem tudsz igazi kapcsolatot teremteni, akikkel lefekszel. Tényleg azt hiszed, hogy megtalálod magadban mindazt, amit évek óta nem láttam benned?

Noah kissé elbizonytalanodott.

– Őszintén szólva, nagyon remélem.

– Még valami, Noah… A színészi mélység nem Stefan egyetlen gondja. Azt akarja, hogy a film álljon a középpontban. Hogy mindenki arról beszéljen, és ne a te szerelmi életedről.

– Nincs is szerelmi életem! – Sally halála óta nem volt szerelmes.

– A nők mégis egymásnak adják nálad a kilincset, akár szereted őket, akár nem. Ha meglátnak és lefényképeznek valakivel, a fotók megjelennek a magazinokban és az interneten, az emberek pedig pletykálnak rólad – jegyezte meg Tessa. – Tudod, hogy megy ez…

– Úgy érted, hogy ez növeli a jegyeladásokat?

– Ezúttal nem. Ez nem az a fajta film, Noah. Stefan azt szeretné, ha az emberek a film üzenetéről, témájáról, az ábrázolt érzelmekről beszélnének. Nem arról, hogy kivel fekszel le.

– Úgy érted, ha megkapom a szerepet, lemondhatok a szexről? – Noah nem bánta volna, annyira akarta ezt a munkát.

– Mondjuk úgy, most az egyszer próbálj meg kicsit diszkrétebb lenni, oké?

Ezt meg tudja oldani.

– Rendben.

Egy pillanatra Noah lángvörös hajat és csillogó szemeket látott a lelki szemei előtt. Az igéző szépségű Eloise minden, csak nem szürke egérke. Mindenki emlékezne rá, hogy vele látta őt.

Hirtelen úgy tűnt, hogy ez az esküvő sokkal kevésbé lesz szórakoztató Noah számára.

– Olyan diszkrét leszek, észre sem veszik, hogy itt vagyok – ígérte.

Tessa gúnyos kacajt hallatott.

– Hiszem, ha látom!

Késő délután Eloise már úgy érezte, mintha mázsás súlyú lenne a lába. Kimerülten megállt a recepcióspult mögött, és levette a cipőjét. Így már jobb!

Egy pillanatra tényleg elhitte, végre tarthat egy kis szünetet ezen az őrült napon. Egészen addig, amíg Melissa sikolya meg nem dermesztette.