A fordítás alapjául szolgáló mű:

Farzana Ali: Sound Healing

All Rights Reserved

Design and typography copyright © Watkins Media Limited 2024

Text Copyright © Farzana Ali 2024

First published in the UK and USA in 2024 by Watkins,

an imprint of Watkins Media Limited

watkinspublishing.com

Hanggyógyítás © Partvonal Könyvkiadó, 2025

Magyar fordítás © Szűr-Szabó Katalin

Minden jog fenntartva! Jelen kiadvány sem részben, sem egészben nem másolható, nem sokszorosítható, sem elektronikus, sem mechanikai eljárással. Bárminemű felhasználása csak a kiadó írásos engedélyével történhet.

Partvonal Könyvkiadó, Budapest, 2025

www.partvonal.hu

Felelős kiadó a Partvonal Könyvkiadó ügyvezetője

Felelős szerkesztő: Korentsy Márta

Műszaki vezető: Dubecz Adrienn

Szerkesztő: Koczka Erika

Korrektor: Csémi Judit

Borító: Földi Andrea

ISBN 978 963 609 177 4

Szeretett nagyszüleimnek ajánlom,
akik megtanítottak arra,
hogy a szeretet a legnagyobb rezgés a világon.

És az én drága Isaacemnek
és a mindennél kedvesebb Laylámnak:
kuncogásod számomra a legjobb terápia.

Tartalomjegyzék

Bevezető

1. Miért a hang?

2. Mi a hanggyógyítás?

3. Hogyan gyógyulunk a hang segítségével?

4. A természet hangjai

5. A zene varázsa

6. Hogyan használd a hangot otthon?

7. A különféle módszerek, technikák keverése

Utószó

Online meditáció

Jegyzetek

Ajánlott olvasmányok

Szójegyzék

Köszönetnyilvánítás

A szerzőről

Bevezető

„Olyan fáradt vagyok!” – ezt a mondatot halljuk és használjuk folyton. Mégis, ahelyett, hogy tettekre sarkallna minket, hogy keressünk magunknak egy kis szabadidőt és azt aktív pihenéssel töltsük, (sajnálatos módon) inkább érdemrendként viseljük, és a környezetünkkel versenyzünk, hogy eldöntsük, ki a legfáradtabb, a legkimerültebb, a legnyúzottabb közöttünk.

Meggyőztük magunkat, hogy a stressz és a kiégés láthatatlan hierarchiájában mindannyian a csúcson vagyunk. Az önpusztítás mókuskerekének csapdájában vergődünk, és már értem, miért. Mielőtt hangterapeuta lettem, ugyanezt játszottam én is.

A nagy hajtással járó céges állásomban a nap hajnali hatkor kezdődött, és könnyen tarthatott akár éjfélig is. Egy olyan lakásban laktam, amelynek csak egy hálószobája volt, mégis sokszor napokig nem jutottam el a nappalimba vagy a konyhába. Folyton rohantam, egyszerűen nem volt időm lassítani. Minden sürgős volt, és be kellett fejezni, el kellett végezni, meg kellett csinálni.

Amikor mégis leálltam (akár szándékosan, akár a kiégés miatt, akaratomon kívül), ugyanazt a menetrendet követtem: bár azt hittem, pihenek, egyáltalán nem azt tettem. Hajtós nyaralásokra utaztam, ahol minden perc be volt osztva. Úgy éreztem, a munkától távol töltött minden percből ki kell préselnem a maximális izgalmat, ezért éjszaka repültem haza, és egyenesen a repülőtérről, kialvatlanul, a bőröndömet magam után húzva estem be az irodába.

Aztán ott voltak a hétvégék, amikor igazán telibe talált a kiégés. Órákon át görgettem a telefonomon a közösségi média negatív híreit, és a Netflix folyton azt kérdezgette: „Még nézed?” Többször előfordult, hogy vacsorára érkeztem egy barátomék házába, de mély álomba merültem a kanapéjukon. Szerencsére voltak olyan kedvesek, felkísértek és lefektettek a vendégszobájukban, vagy tápláló vacsorát adtak, mielőtt taxit hívtak és hazaküldtek.

– Minden rendben – formáltam némán a szavakat a taxi hátsó üléséről, miközben fáradtan búcsút intettem. – A hétvégén pihenek. Minden rendben. Nincs akkora baj, mint amekkorának látszik – bizonygattam nekik, amikor másnap felhívtak, hogy megkérdezzék, hogy vagyok.

Fáradt voltam, és elcsigázott. Mit tettem ellene? Hosszú ideig semmit. Hajtottam magam tovább, és folytattam, amit addig csináltam.

Azt hiszem, sokan vagyunk úgy, hogy amikor ilyen fáradtak, kimerültek vagyunk, egyszerűen nincs meg bennünk a képesség, hogy megtanítsuk magunknak, hogyan változtassunk ezen a káros viselkedésformán. Tudjuk, hogy segít a meditáció, de nincs energiánk megtanulni. Csodálatos gyakorlat, de évekig tart tökéletesen elsajátítani.

Tudjuk, hogy a jóga is hasznos, de visszariaszt a gondolat, hogy egy kétrészes szintetikus ruhába bújjunk és megtanuljuk, hogyan tekerjük magunkat különféle pózokba a pihentető hanyatt fekvést jelentő savászanán kívül. Ráadásul nincs mindenki abban a kiváltságos helyzetben, hogy van elég helye a jógázáshoz, és el is tud vonulni, a jógastúdiók pedig sokszor kirekesztőnek vagy képességfüggőnek tűnnek (bár ez fokozatosan változik).

Az alvás létfontosságú – valójában ideális – segítséget nyújt abban, hogy igazán kipihenjük magunkat és erőre kapjunk. De egymást kergető gondolataink miatt, és mert képtelenek vagyunk kikapcsolni, az alvás is olyan, mint a kedvenc éttermünk – zárva van. Ott vannak az ízletes ételek emlékei, csak éppen nem férünk hozzájuk.

A futás és a többi, „magas oktánszámú” tevékenység, amelyek gyorsítják a szívverést, hosszú távon jót tesznek az egészségnek. Ám amikor a kimerültség és/vagy a szorongás már heves szívdobogással párosul, ez gyakran már túl sok az egyébként is túlhajtott szervezetnek.

Nyomasztónak érezhetjük, hogy még valamivel tetézzük azt, ahogy a szorongást próbáljuk leküzdeni, de azt is kizártnak tartjuk, hogy lassítsunk, hogy leküzdhessük a stresszt. Sőt talán unalmasnak is találjuk.

Erről jut eszembe egy látogatásom egy ájurvédikus gyógyítónál. Késésben voltam, és siettem, elsősorban azért, mert többet szorítottam a napomba, mint ami emberileg belefért volna. Amikor végül odaértem, berontottam a várószobába, elnézést kértem a késésért, és anélkül, hogy megvártam volna, hogy kifújjam magam, kapkodva bemutatkoztam.

Olyan gyorsan beszéltem, hogy a gyógyító is azt érezte, hogy felgyorsul a beszéde. Megkérdezte, hogy jógáztam vagy meditáltam-e már. Nemmel válaszoltam, és kijelentettem, hogy ezeket unalmasnak találom, és képtelen vagyok közben koncentrálni, mert felbosszant a csigalassú tempó. Erre azt felelte, hogy a meditáció éppen azok számára létfontosságú, akik bosszantónak találják, mivel ők azok, akiknek a legnagyobb szükségük van rá. A szavai óriási hatással voltak rám.

Először akkor mértem fel igazán, hogy milyen rohanó életet élek és milyen keveset pihenek.

A TÚLZOTT STRESSZ

Az ilyen szintű fáradtság és kimerültség általában kéz a kézben jár a stresszel. Te jó ég, hogy én milyen feszült voltam! Ráadásul a jóformán elvégezhetetlen munkamennyiség nyomása csak tovább nőtt, amikor az egyik munkatársam szülési szabadságra ment. Számtalan feladattal bűvészkedtem egy olyan szerepkörben, amibe már sokaknak beletört a bicskája. Mi több, amikor öt év után kiléptem a munkahelyemről, valaki felhívta a figyelmemet, hogy előttem öt év alatt már kilencen próbálkoztak azzal, hogy betöltsék ezt a munkakört. Jóval ez előtt a beszélgetés előtt azonban a hullámok már összecsaptak a fejem felett, amikor a vasmarokkal irányított életem gépezetéből kiesett egy fontos fogaskerék. Zátonyra futottam, és képtelen voltam partra vergődni.

Egyik délután dermedten ültem a személyzeti büfében. Képtelen voltam visszamenni az asztalomhoz, megbénított a pánik. Úgy éreztem, mintha a testem, az agyam, az egész lényem nemet kiáltott volna. Nem volt több „folytatom”, se „majd átevickélek ezen is valahogy”. Szerencsére ma már ezt az érzést nem kell megtapasztalnom, de mind a mai napig élénken él az emlékezetemben. Elraktároztam, mint egy figyelmeztetést, hogy sose felejtsem el, és hogy többé ne engedjem, hogy idáig fajuljanak a dolgok.

Még arra is emlékszem, mit viseltem aznap: egy céges munkahelyhez illő, sötétkék alapon fehér pettyes, denevérujjú ruhát, amelynek szűk szoknyája volt, és hozzá fekete hasított bőr magas sarkút. Első látásra kifogástalanul játszottam a szerepemet, de a bensőmben már robbanásig feszült a helyzet.

Aludni már nem tudtam, egyszerűen nem volt olyan hosszú a nap, hogy abba még az alvás is beleférjen. Lehet, hogy az iskolában nem a matek volt az erősségem, de még én is tudtam, hogy ha éjfél után fekszem le és hajnali öt előtt ébredek, akkor az közelében sincs az ajánlott nyolc óra alvásnak.

Ha a lassítás korábban unalmasnak ígérkezett, most a megnövekedett stressz és az elviselhetetlen szorongás mellett már választási lehetőségnek sem tűnt. A régi állásomban gyakran találkoztam fitneszeszközökkel, és kipróbáltam különféle alvási technikákat is, az alvásomat figyelő okosórám pedig naponta küldött figyelmeztetéseket.

Olyan rosszra fordult az életem, hogy ha valaki azt tanácsolja, hogy tisztítsam meg az elmémet és meditáljak, kapásból elutasítottam volna. Nemcsak ténylegesen nem volt időm, de hiányt szenvedtem mentális és érzelmi időben is. Akkoriban nem sajátíthattam el egy olyan új készséget, mint a meditáció, mert egyszerűen nem volt rá kapacitásom.

Ha képtelenek vagyunk megtanulni meditálni, és az agyunkban nem tudjuk elhallgattatni a szüntelen majomfecsegést, akkor hogyan tudnánk elérni a teljes pihenés, lazítás, sőt az álom pihentetőbb állapotát? Az, hogy ezt a könyvet olvasod, azt jelenti, hogy már tudod is a választ: a hanggal.

A hang érzelemfelkeltő és gyógyító hatású. Terápiás és melengető. Életigenlő és erőpróbát kínáló. Motivációt jelent, és előre hajt, rendezi a gondolatainkat és kizárja a felesleges zajt. Meditációs eszközként úgy kapcsolódik a gyógyulás, elmélkedés, lelki táplálás és újraprogramozás folyamatához, ahogyan a szavak egyszerűen képtelenek. Lehetővé teszi, hogy az, akinek nincsenek szavai, vagy nem akarja használni őket, az önfelfedezés terének mélyére hatoljon. A hang egy elmélyedő, teljességet nyújtó fizikai élmény, amelynek révén megszólítjuk a tudatalattinkat, a belső szentélyünket és az ösztönös bölcsességünket.

MIÉRT VAN SZÜKSÉGED ERRE A KÖNYVRE?

Azért, mert az akaraterő nem elég. Lehet, hogy érzed, tudatában vagy annak, hogy változásra és pihenésre van szükséged, de nem tudod pontosan, hogy ezt miként idézd elő az életedben. Együtt lépünk a gyógyulás útjára, a múltbeli traumákkal, a világjárvány okozta stresszel, az elmúlt évek alatt történt változásokkal járó terhekből való felépülés útjára, és egyedül a lelkierő nem fogja helyrebillenteni a mentális állapotunkat. Néha egy segítő kéz, egy gyöngéd noszogatás mindent megváltoztat, és az, ha tudjuk, hogy valami miért válik be, segít abban, hogy rögzítsük az agyunkban, hogy tényleg működik.

Ilyennek látom a hangot: a helyes irányba lendítő gyöngéd noszogatásnak. A változás szívmelengető ölelésének és a tér nem ítélkező betöltésének, amikor erre van szükségünk. A hang egyúttal tökéletesen támogató hátteret biztosít, amelynek segítségével egy alternatív, feltöltő létezéshez juthatunk el. Ennek a változásnak nem kell mindig drasztikusnak lennie. Egyszerű, mégis mélyreható lehet, mint például a kipihentség érzése.

Akár magadnak vásároltad ezt a könyvet, akár mástól kaptad ajándékba, tekintsd ezeket az oldalakat cselekvésre szólító felhívásnak, esélynek arra, hogy az életedben megbillent egyensúlyt újból visszaállíthasd. Útmutatást nyújthatnak ahhoz, hogy több rezonanciához juss, hogy átöleljen a hang az elme békésebb állapotának elérése érdekében, és felszólítson a pihenésre.

Sokféleképpen használhatod ezt a könyvet. Nem kell oldalról oldalra haladva végigolvasnod, nyugodtan belenézhetsz itt-ott, aztán abbahagyhatod, majd újra előveheted. A benne leírt gyakorlatokat is úgy és akkor alkalmazd, ahogy a szükség hozza. Az egyes fejezetekben megmutatom, hogy kapcsolódj a hang erejéhez, hogyan és miként működik, és mit kell tenned otthon annak érdekében, hogy fokozd a hangban fürdés élményét. Mindennap használhatod ezeket a módszereket, és terápiás hanggal is kombinálhatod őket, hogy javíts az eredményen. A könyv végén találhatsz egy szójegyzéket és egy listát is az ajánlott irodalomból, amelyek segítenek alaposabban tájékozódni, jobban elmélyülni a témában.

Természetesen nem mondhatnék el mindent arról, hogy milyen csodálatos is a hang, anélkül, hogy ne adnék mellé hangot is. Éppen ezért egy QR-kódot is mellékeltem (lásd itt) a könyv végén, amelynek segítségével elérheted azt a felvételt, amelyet e célból rögzítettem. Ha saját magadnak szánt ajándékként vásároltad ezt a könyvet, akkor ez a hangfürdő az én ajándékom neked!

Köszönöm, hogy elvihetlek erre az utazásra és megtaníthatlak a hanggyógyításra. És most induljunk el…!

Első fejezet Miért a hang?

„Az, aki ismeri a hang titkát, ismeri a világegyetemét is.”

Hazrat Inayat Khan

Mielőtt belefognék a miért feltárásába, hadd magyarázzam el, hogy mi is a hang. Egyszerűen fogalmazva, a hang hallható energia, olyan energia, amely a molekulák ide-oda mozgását okozza, amit rezgésnek nevezünk. Ha ezek a rezgések elég nagyok, akkor olyan hullámokat idéznek elő, amelyeket a fülünkkel is érzékelünk, hallunk. Ez az energia terjed a levegőben, de a folyadékokban, sőt a szilárd testekben is. Ezért halljuk a baba sírását a szomszéd szobából, vagy az ablakon és a falon keresztül a kinti szirénázást.

Körülöttünk mindennek van rezgése, még nekünk is. Csak éppen nem halljuk. Az emberi fül a 20 és 20 000 hertz közötti hangterjedelmet hallja, és csakis akkor, ha tökéletes a hallásunk. A kor előrehaladtával, vagy ha a hangos zenétől károsodik a hallásunk, vagy ha kilyukad a dobhártyánk, esetleg betegek vagyunk, ez a hangterjedelem csökken. A csend hallhatatlan energia: rezgések, amelyek kívül esnek azon a tartományon, amit a fülünk érzékel.

Lényegében úgy tűnik, tudjuk, hogy mindannyian rezgésekből tevődünk össze. Az angol nyelvben sok olyan szólás és közmondás van, amely erre a belső tudásra utal. Ilyen például az „azonos rezgés egyívásúakat vonz”. Vagy ki ne hallotta volna már, hogy valaki „egyformán rezeg” velünk, hogy „egy hullámhosszon vagyunk”?

Jó eséllyel életünkben legalább egyszer mi is hallottuk vagy használtuk ezeket a kifejezéseket. És most gondolkozzunk el egy pillanatra azon, hogy valójában mit is akarnak mondani! Az értelmükkel természetesen tisztában vagyunk, de mégis mulatságos belegondolni abba, hogy hanggal kapcsolatos kifejezéseket használunk olyan helyzetek leírására, amikor szinkronban vagyunk egymással.

A HANG ÉRZELMI HATÁSA

A hang érzelmileg rendkívül összetett. Részben ez az oka annak, hogy olyan jól beválik, és az emberek többsége gondolkodás nélkül reagál rá a hétköznapokban. Egy szelíd altatódal vagy az esőcseppek megnyugtató kopogása könnyen álomba ringat bennünket. A kedvenc dalunk hatására belebújunk a futócipőnkbe, és futásnak eredünk, míg egy gyors tempójú zenei összeállítás nagyobb erőfeszítésre sarkall minket az edzőteremben.1

Egyes hangok fokozzák a szorongást. Amikor egy horrorfilmet nézünk, az érzékszerveink hamarabb reagálnak, mint ahogy a szemünkkel látnánk valamit, a hátunkon feláll a szőr, és baljós érzés kerít hatalmába. Hogy miért? Mert a feszültséget sugárzó zene azt jelzi a testünknek, hogy valami közeledik, és miközben a mozi vagy az otthoni kanapé biztonságában ülünk, a testünk olyan jelzéseket kap, hogy csinálnunk kellene valamit.

Némelyik hang impulzust ad, és nagyon kellemetlen: kit ne zavarna, amikor a tűzriasztó akkumulátora lemerül vagy megszólal a szomszéd autóriasztója? Pár perc alatt nagyon idegesítővé tudnak válni ezek a hangok. A hang annyira erőteljes hatású, hogy – sajnos – kínzásra is alkalmas, bár ezt tiltja az Egyesült Nemzetek kínzás elleni egyezménye, mert a hang traumát okozó reakciót válthat ki.

Mindez ismételten megerősíti, hogy a hang fontos, és erősen összefonódik a testi-lelki jóllétünkkel, akár tudatában vagyunk ennek, akár nem.

A hang egyben a kezdet is, a teremtés kiindulópontja. A világegyetem az ősrobbanással kezdődött, és a leendő szülők izgatottan várják a szonográfus rendelőjében, hogy meghallják az ultrahangvizsgálaton a baba szívének gyors ütemű dobbanásait.

Édesanyánk szívverése az első hang, amit hallunk, a tüdejéből ki- és beáramló levegő surrogásával és a gyomra korgásával együtt. A legelső hang azonban a pulzusa, ennek a rezgését érezzük, amikor a fülünk még csak kifejlődőben van. A terhesség harmadik trimeszterére már felismerjük anyánk hangját is. A születés után, amikor a látásunk még korlátozott, a hangok alapján tájékozódunk. Jobban szeretjük a nők magas fekvésű hangját a férfiak mélyebb hangjánál.

A HANG MEGNYUGTATÓ HATÁSA

Az anyaméh ismerős, biztonságot jelentő hangjainak reprodukálására babanyugtató készülékeket használunk, hogy ismét álomba ringassuk a kisbabákat. A szelíd zümmögés segít, hogy ne ébredjenek fel, mivel kizár minden más zajt, ami megriaszthatná őket.

Bebizonyították, hogy a fehér zaj a felnőttek számára is hasznos, mert segít a koncentrálásban. Míg a zene elvonja a figyelmet,2 mivel az agyunk a szavakra vagy a dallamra figyel, a fehér zaj a frekvenciák változó, találomra összeállított keverékét nyújtja: ilyen például egy be nem állított rádió statikus recsegése. Ha halkan, egyenletes hangerővel játsszuk le a fehér zajt, azzal az agyunk számára tulajdonképpen egy háttérzajtakarót biztosítunk, amely önmagában nem elég kivehető. Ennek köszönhetően elfojtjuk a figyelmünket elterelő hangokat, és lehetőséget nyújtunk az agy figyelemközpontjának arra, hogy koncentráljon. Egyes kutatások szerint a fehér zaj támogatja az emlékezést,3 4 és háttérzajként lejátszva – akárcsak a csecsemők esetében – a felnőtteknek is segít az elalvásban és a nyugodt, zavartalan alvásban.5

A fehér zaj azonban nem az egyetlen nyugtató hatású zaj a világban: létezik még rózsaszín és barna zaj is. Míg a fehér zaj az összes frekvenciáról származó hangok azonos intenzitással lejátszott együttese, addig a rózsaszín zaj különböző hangerősségű frekvenciákból tevődik össze. A rózsaszín zajban jelen van minden frekvencia, de az alacsonyabbak hangosabbak. Mivel a magasabb hangfekvések halkabbak, mint a fehér zajban lévők, a rózsaszín zajt megnyugtatóbbnak tartják, és a kutatások szerint jobb minőségű alvást biztosít.6

A személyes kedvencem a barna zaj. A rózsaszínhez hasonlóan a barna is a halkabb, mélyebb frekvenciákat favorizálja, de még annál is alacsonyabb, mélyebb hangot produkál, és már-már szinte morajló jellege van. A barna zajt néha vörös zajnak is nevezik a vörös fényre utalva, amelynek a fényskálán a legalacsonyabb a frekvenciája. A barna zajt mesésen békésnek találom! Bár a barna zajjal kapcsolatban jelenleg nagyon kevés adat vagy kutatási eredmény áll rendelkezésünkre, neurodiverz (tanulási nehézséggel küzdő – A ford.) közösségben, így például az ADHD-sek közül sokan maguktól jelezték már, hogy jobban szeretik a barna zajt, mint a fehéret vagy a rózsaszínt, és nagyon megnyugtatónak találják.

Az előbbiek mind jó példával szolgának arra, hogy a zaj a születésünk pillanatától fogva miért lehet – és valóban miért – megnyugtató és jótékony hatású. Ha szeretnél többet is megtudni a különféle színű zajokról, lapozz a negyedik fejezethez (ide)!

A kezelésekre érkezők, akik eddig esetleg nem tudatosan, de használták már a színes zajt, abszolút tisztában vannak azzal, hogy egy szelíd szívdobogás (a rózsaszín zaj egyik példája) milyen békés lehet, amikor dobon játsszák. Ez a bizonyos hang rendelkezik azzal a képességgel, hogy nyugodtabb állapotba ringassa őket. Néhány héten belül, főleg, ha rendszeresen járnak hangfürdőre, azonnal elernyedt állapotba kerülnek, amint a dobos megüti a hangszerét. Az agyuk pár hét alatt megtanulta, mi történik majd, és a dobolást végszónak tekinti ahhoz, hogy elernyedjen.

ÖNGYÓGYÍTÁS HANGGAL

A mindennapokban sokféleképpen használjuk a hangot és a zenét arra, hogy változtassunk a kedélyállapotunkon, vagy csupán tükrözzék a hangulatunkat.

Amikor a hanggal kapcsolatos utazásomra indultam, emlékszem, kezdetben állandóan cinizmussal találkoztam. A múltbeli kételkedők nem hitték, hogy a hang meg tudja változtatni az érzelmeket: – Hogy érted, hogy a hang hatással lehet a hangulatodra? – kérdezték. A kérdést néha kíváncsisággal fűszerezték, máskor színtiszta hitetlenkedéssel, ritkábban megvetéssel.

Amikor azonban elmagyaráztam, hogy mindannyian zenével és hanggal nyugtatjuk meg magunkat, és erre példákat is hoztam, mindenki, aki feltette az előbbi kérdést, végül megértette, mire gondolok. Ez a felismerés minden alkalommal olyan volt, mint amikor leesik a tantusz.

Kapcsoltál már be zenét, hogy hangulatba hozzon az esti buli vagy egy romantikus vacsora előtt?

Van kedvenc zenei összeállításod, amit futáskor vagy edzés közben hallgatsz?

Van olyan dal, amitől mindig könnyek szöknek a szemedbe?

Segített-e már a kedvenc albumod egy szakítás után, visszaadta-e az erődet, az önbizalmadat?

Ha a fenti kérdések közül egyre is igennel feleltél, akkor ezekben az esetekben már alkalmaztad öngyógyításra a hangot, vagy elsősorban a zenét. A kedvenc zenéd, amit edzés közben hallgatsz, segít a motivációban. A „hangulatba hozó” dal feldobja a hangulatodat, izgalommal, várakozással tölt el. Egyes zenék hallatán sírhatnékunk támad, mert olyan érzelmeket szabadítanak fel, amelyeket talán képtelenek voltunk másképpen kiadni magunkból. Végül vannak olyan dalok is, amelyekből erőt merítünk.

A felsorolt helyzetekben az a zene, amit hallgattunk, megváltoztatta a hangulatunkat, felszabadított vagy motivált minket. Felgyorsította a szívverésünket, és felkészített egy tevékenységre vagy egy alkalomra. A zene által kiváltott reakciót azonban nemcsak lelkileg, szellemileg éreztük, hanem a testünkben is. A hangot és a zenét valójában terápiás céllal használtuk, még ha nem is voltunk ennek tudatában. A terminológia vagy a tudatos elhatározás talán nem volt jelen, de a cselekedet igen.

A hang nemcsak újra összeköt minket önmagunkkal, de a jelenhez is kapcsol. Kizárja a múlt zaját és a jövőtől való félelmet, átvezet az aggodalmakon és a feszültségen, és visszavisz minket egy pillanatba. Őseink is rendelkeztek ezzel a tudással. Tudták, hogy a hang hatással van ránk, megváltoztatja a hangulatunkat, és energikus állapotba hoz. Csak az utóbbi időben rosszul kezeltük ezt a kapcsolatot.

Elektronikus változat:

eKönyv Magyarország Kft.

www.ekonyv.hu

Készítette Ambrose Montanus

Felhasznált betűtípusok

CormorantSC – SIL Open Font License

EB Garamond – SIL Open Font License

Figtree – SIL Open Font License

Noto Serif – Apache License 2.0

Source Serif 4 – SIL Open Font License