részlet

© Benedek Ágota, 2020
Borító © Shutterstock

A Rumbarumbamm filmes adaptációjának jogai a Proton Cinema Kft. tulajdonában vannak.

Felelős kiadó a Libri Kiadó ügyvezetője
Felelős szerkesztő Bárdos Zsuzsa
Olvasószerkesztő Török Tünde
Borítóterv Tillai Tamás
Műszaki szerkesztő Kállai Dávid

ISBN 978-963-604-310-0

Elektronikus verzió
eKönyv Magyarország Kft.
www.ekonyv.hu
Készítette: Ambrose Montanus

Előhang DAY 39.

• Egy hasizmom volt, azt is elvesztettem.

Ez egy hazugság.

Még megvan, de én már reggel eldöntöttem, hogy tetszik ez a mondat, és le fogom írni. És mint tudjuk, ez a napló azért van, hogy én jól érezzem magam.

Vagy valahogy.

(…)

Összevissza hazudhatok, életem legjobb munkája.

TOP DEFINITION

• Rumba Rumba

To be viciously butt raped to death by natives of a random island.

Island Native: Do you choose death or Rumba Rumba?

Priest: Death

Island Native: DEATH BY RUMBA RUMBA!!!

#booty#anus#rectum#rape#sex

by TickleMeTom24 April 24, 2012

Ez, meg hogy „bamm”, világvége, és ezért. Leszarom.

2020. március 16. DAY 3.

• Olaszország: 1809 áldozat.

• Magyarország: 39 regisztrált fertőzött.

• Csehországban és Ausztriában bevezették a kijárási tilalmat.

• Ebédre virslit ettem maglisztes zsemlével és cukormentes Rex ketchuppal, este pedig nem bírtam kivárni, hogy a Peti kikísérletezze a karfiolleves új receptjét, úgyhogy smoothie-bowlt csináltam, mint egy köcsög tini vlogger.

• Boldog harmadik karanténnapot.

A karantén harmadik napja fontos, mert végre elkezdtem a blogot. Lényegében megígértem a pszichológusomnak, akit takarékossági okokból kényszerültem lemondani. Megírtam neki, hogy most már nemcsak én, szerencsétlen író mivoltomban, hanem Peti is munkanélküli, és hogy azért ne aggódjon értem, tudja, hogy ha igazi baj van, tehát nem olyan, ami miatt óránként (ötven perc) 15 ezer forintot fizetek neki, soha nem pánikolok. Legutóbb, amikor még élőben találkoztunk, és villamossal mentem a rendelőjébe, azt kérdezte tőlem, hogy viselem a vírus terjedése körüli hisztériát. Hogy nem félek-e. Azt válaszoltam, hogy én általában csak attól félek, hogy este 6 után is éhes leszek. Bólogatott, hogy igaz. Azért mostanra megtudtunk egymásról egyet s mást. Én róla, hogy egy szemérmetlen zsidó, ő rólam, hogy „ne vicceljen, biztos, hogy zsidó”.

Bárcsak.

Azért ennél többet is tud rólam. Mondjuk úgy, hogy nem lepődne meg, ha elmesélném neki, hogy nem a Peti volt az, aki felismerte a flambírozóban rejlő fegyverpotenciált. Ezen a ponton szeretnék figyelmeztetni mindenkit, hogy a Contagiont ne nézze meg. Pontosítok: Nézze meg a film utolsó pár percét, ha vegán akar lenni (miért bántanád magad a világvége előtti utolsó pillanatban is?), és ne nézze meg, ha nincs otthon Frontin, Xanax, Rivotril vagy Neocitran. Vagy flambírozó. Amit csak azért nem hoztam be a kredencből az ágyam mellé, mert nem akarom megijeszteni a Petit. Így is mindjárt jön a tücsökszezon, az majd megviseli.

Azért, hogy fair legyek, magamban is vélek szorongást felfedezni. A vaginámban. Nem tudom, valami furcsa történik, egyszerűen rossz irányba fordulnak a tamponok. Mint ahogy az óramutatók szoktak megbolondulni. Vagy nem akarnak bent maradni. Tamponlázadás a vaginakarantén ellen. Istenem, ez az. Csak az a baj, hogy éjfél van, és az elmúlt három napban annyira elfáradtam annak a kitalálásában, hogy melyik ételt milyen romlandósági sorrendben kell megenni, hogy nem tudom értelmezni a belső karanténszimbólumomat. Egyszerűen nem látom át, mit üzen. Hogyan akarja megoldani az én vaginám az egész világ koronavírushelyzetét?! De lehet, hogy nem dolgom. Mert visszatérve a pszichológusomra. Igen, igen, jó, hogy ennyit fizettem, rendesen belém szuggerálta, a kis görény, hogy ha a vaginámról van szó, a terápia jusson eszembe. Vagy, ha az apámról. Vagy a péniszről. Vagina-pénisz-terápia, pénisz-vagina-terápia, pénisz-APÁM-terápia. Lehetne mondani, hogy minden út Rómába vezet, csak ugye minek, mert ott mostanra 24 747 fertőzöttet tartanak számon. (Vállfelhúzós emoji.) Szóval a pszichológusom válaszolt a lemondós sms-emre, és megmondta, mi az igazi és egyetlen dolgom ebben az életben. Az, hogy írjak. Ez őszintén szólva annyira meghatott, hogy kicsit elpityeredtem. (Hard facts: a fentebb említett menstruáció okozta hormonzavar és a reveláció, hogy nem volt a sok tizenötezer forint kibaszva az ablakon, mert mégiscsak megadta nekem az élethez a kulcsot. Dupla zárójel: ami mindig is a kezemben volt, de na.) Úgyhogy összebasztam ezt a blogot, és írok. Fogalmam sincs, mi legyen a neve, több idő volt beállítanom, hogy a jobb oldalon legyen a hegyvidékes stockfotó, és bal oldalon a szöveg, mint az egész szöveget megírni, és nem vagyok benne biztos, hogy megmutatom másnak is valaha, de írok, mert az említett üzenetemben sajnos azt is belengettem, hogy én leszek az inzulinos Anne Frank, és azért az Anne Frankkal bazmeg nem merek csak úgy dobálózni, apokalipszis ide vagy oda.

2020. március 17. DAY 4.

• Lezárja határait az EU.

• Elhalasztották a foci Eb-t.

• Ötvenre nőtt a fertőzöttek száma Magyarországon.

• Ma egyedi gondolkodással arra jutottunk, hogy akkor fogunk kimozdulni, ha leszáll az est. Üresek lesznek az utcák, szabadon szökellhetünk a kifingott melegítőalsónkban, fényvédőt sem kell felkenni. (Nem a haláltól félek, hanem az öregedéstől.)

• Hogy mondjam el, milyen ötlet volt…? Madách tér, szombat éjjel megvan? Na.

Viszonylag hamar kiadja magát, milyen dolgokra nehéz ügyelni a megkísérelt karanténban. Például, hogy az ember ne legyen geci igénytelen.

Fontos a rendszeres hajmosás, hogy mindennap komolyan vehető ruha legyen rajtad, tehát nem olyan, amit már kiselejteztél egy DM-es papírszatyorba, és bekúrtad a szekrény aljába, mert majd elviszed a rászorulóknak, de visszavetted onnan, mert SAJNÁLOD ODAADNI (vagy akkor mi bajod van?!), ne állj gondterhelten a nyitott hűtőajtó előtt hosszú, hosszú percekig.

Majd zárd be.

Majd nyisd ki.

Majd zárd be.

Tehát, hogy alapvetően ne viselkedj úgy, mint egy freelancer egy sima kedden, és ne nézz ki úgy, mint én ma. Bár. A dezodorálásomra nem lehet panasz, úgy kenem a nyolcezer forintos (alumíniummentes) Aesopot a szorongásos izzadásra még hajnal egykor is, mintha nem lenne holnap. Jó, ez így nem igaz, mert mondom, nagyon drága volt, és külföldön (hol?!) vettük, és annyi volt csak, hogy kimásztam éjjel az ágyból, telefonnal világítottam meg a surranó kis lépteimet a fürdőszobáig, ott aztán a dezodort (alumíniummentes) finoman hónaljhoz, csak úgy, hogy pö, pö, és vissza az ágyba. A Peti észre se vette. Se azt, hogy mászkálok, se azt, hogy együtt él valakivel, aki bűzleni kezdett a félelemtől.

Azért a beszélgetések se mindig könnyűek. Az esti sétán, ami mondom, olyan volt, mintha egy furcsa disztópikus filmben (de netflixes) sétáltunk volna, amiben egyetlen szabály van, hogy csak NE napfényben éld az átlagos életed, például ilyenek voltak, hogy:

„Itt még sosem jártam.”

„De jártál.”

„Nem, itt még sosem jártam.”

„Dehogynem jártál, a másik utcában szoktunk a kutyával sétálni.”

„Igen, de itt, ebben az utcában még sosem jártam.”

„Az lehet.”

Vagy egy másik jó beszélgetés az volt, hogy mikor hazaértünk, azt mondtam a Petinek a konyhában, hogy:

„Próbáltad már, hogy így hátrahajlítod a lábujjaidat?”

„Biztos.”

Életem szerelme.

Ezután nem sokkal azt is megkérdeztem tőle, hogy ha majd a jövő héten is be leszünk zárva, akkor, izé, nem lehet az, hogy majd a hét vége felé valamikor átszökünk a Kristófékhoz? Csak, hogy ne őrüljünk meg. Azt válaszolta, hogy meglátjuk, addig mennyien halnak meg. De különben lehet róla szó. Az jó lenne, mert kitaláltuk a Bettinával, hogy majd felöltözünk szépen (érted), meg sminkelünk (eltüntetem a hegeket, amiket kaparok ezen a héten a hormonpattanásaimból a homlokomon), és… semmi, ennyi. Ennyit akarunk, és? Ki mondta, hogy nem vagyunk geciprimitívek?

Mostanra, ha ezt olvasod, és rám gondolsz, öklendezel. Egy másik barátom szerint, akivel videochateltem ma, tök jól nézek ki! És igen, én is, mikor néztem magam, arra gondoltam, hogy írni fogom ezt a blogot, basszus. David Sedarisra gondoltam, aki azt mondta (olyasmit), hogy ha valakinek van képessége írni, megfogalmazni azt, amit mások képtelenek szavakba önteni, annak szinte kötelessége is. Úgyhogy, amíg nekem képességem van leírni, amit bárki gondolt volna, hogy ebben a videochatben úgy néztem ki, mint a mexikói Hanson (az együttes) (mind a három fiú egyszerre), addig abba nem hagyom. A blog meg azért lett ennyire rózsaszín, hogy sokat tudjak káromkodni. Minél rózsaszínebb valami, annál többet lehet benne gecizni. Szabály.

2020. március 18. DAY 5.

• 350 Ft felett jár az euró.

• Tyrannosaurus jelmezben szegte meg egy ember Spanyolországban a kijárási tilalmat.

• Bejelentett valamit Orbán Viktor. (…)

• Magyarországon a betegek száma: 58.

• Ma, mikor elmentem futni, eszembe jutott az általános iskolai tesitanárunk, aki azt mondta az egyik Cooper-teszt után, hogy ha jön majd a világvége, és futni kell, nekem ez nem lesz meg. Hát nézd.

Az is eszembe jutott, hogy mi lesz, ha elfáradok a blogírásban (második nap) (érdekes, hogy Margitka néni nem látta bennem a hosszútávfutót, nem?). Shonda Rhimes szerint, aki a Grey’s Anatomynak a showrunnere (tökmindegy), az igazi írót az definiálja, hogy mindennap ír. Peti szerint a Shonda Rhimes kapja be, és különben szerintem is, mert hagyjuk már, hogy ez a szürke arcú, egérhangú, picsogó nő, a Meredith Grey, aki egy csicska intern, kúr a főnökével (GYÖNYÖRŰ, gyönyörű férfi), aki ráadásul házas, és még meg is találja a felesége, pedig a csávó elmenekült előle egy tök másik városba, és a nőnek még férfineve is van, valami Eddie, szóval van ennek a szerencsétlen embernek elég baja, és a Meredith Grey meg ilyen tinglitangli szar popszámok alatt frusztrálja, hogy akkor most elválik, vagy nem válik el, miközben a csávó éppen bemosakszik, mert valakinek a szíve már a gyomrán keresztül van kifordulva az üvegajtón túl. Szóval szerintem szar ez a sorozat. Szar ez a sorozat, és nem értem, miért nem nézzük gyakrabban.

Figyeld meg, az lesz, hogy egyszer majd a Shonda Rhimes előtt állok, és magyarázkodnom kell, mert a fülébe jutott, hogy szapultam a Grey’s Anatomyt. Most mondhatnád, hogy jaj, Ágota, hogyan, HOGYAN fogsz a Shonda Rhimes előtt állni? Mikor? Hogyan? HOGYAN?

Hát figyelj. Nem azt mondom, hogy próféta vagyok.

Én épp csak annyit mondok, hogy írtam egy filmet, amiben a Föld bolygót a teljes pusztulás fenyegeti, és erre kitört a világjárvány. BAMM.

De erről még nem akarok beszélni.

Eddig mindig attól féltem, hogy mikor elmegyek futni (igen, Margitka, képzeld), szembejön valaki, akit ismerek. Most már attól is félek, hogy szembejön valaki, akit nem ismerek. És ha szembejön, márpedig szembejön, pedig te mindent megtettél, elfutottál egy távoli, kies vidékre, mint a Moszkva tér… akkor nagyon furcsán viselkedtek. Mert igazából: most akkor mi a szabály? Azt a szabályt megértettem, hogy maradj otthon, de menj a szabadba. Ezt a szabályt megértettem. Elindultam Budáról egyenesen Pest felé. De aztán, mikor futok a betonon, ami rossz a csípőmnek, és tombol a koronavírus a városban, és meglátok egy másik embert az utcán, aki szintén megértette a nulladik szabályt, hogy zárkózzon be, de ha akar, menjen ki sétálni, akkor fussak mögötte tisztes távolságban a járdán, de semmiképpen se közelítsek és előzzem meg? Fú, nagyon nehezen, de meg tudom csinálni, pedig vadul, erőszakos sebességgel futok.

Vagy kerüljem ki egy kicsi, zavarbaejtő félkörben? Odakocogsz, lekocogsz az útra, kis félkör, visszakocogsz a járdára, kicsit rányomsz, hogy érezze, hogy úristen, de idegesítően sétál, mikor te egy GÉP vagy, egy párduc, egy sportszobor… Különben is, nulladik szabály első fele, sietni kell haza, mit csoszog. Megelőzöd, kicsit szúrni kezd az oldalad, mert lehagytál egy gyalogost, de nem mutathatod ki, mit érzel, de azért közben mindketten egymás irányába pillantotok egyetlen másodpercre. Aha, megfertőztél, igen, te is engem, köszi, köszi, csá. Minek jöttél ki. És te? Paraszt.

Ha nem egyértelmű, a félkört választottam. Mind a négy embernél.

Ja, de várj, várj, az, hogy kezet mosol, meg social distancing, az a mínuszegyedik szabály, nem az volt a kérdés. Nem vagyok fogyatékos. Vagy nyugdíjas.

Futás közben még az is eszembe jutott, egyszer csak bevillant, hogy évekkel ezelőtt voltam valami házibuliban, és mindenki szarrá volt készülve (nyilván csak én nem), és be akartam rakni a telefonomról a La La Land zenéjét, úgyhogy be is raktam, és mikor megszólalt a Ryan Gosling, oldalra fordultam, és annyit láttam, hogy mindenki az erkélyen áll.

És sír.

Igazi könnyekkel. Sír.

Tehát ez az egész mizéria lényegében már megtörtént velem egyszer egy tavasszal, Angyalföldön, reggel 7 és 9 között.

Akkor is jobb lett volna otthon maradni.

Összességében tehát, ez a futás nem volt jó élmény. Nyomasztott Margitka néni, hogy megszegek szabályokat, amiket nem jól tudok, hogy már rég nem cigizek (csak néha), mégis fel-feljön valami gedva ilyenkor.

És tulajdonképpen miért? Miért nem cigizek? Azért, mert gondoltam, hogy ha már úgyis olyan kurva egészségesen élek, mert muszáj (másik poszt, másik poszt, nyugi, nyugi), akkor gondoltam, ennyi erővel…

És megérte? Megérte, hogy most ez van, ami van, és nem állok kéjelegve az erkélyen és gyakorlom kifújni füstből, hogy C19? Most a Krisztiánnak is mit mondjak? Vegye meg az Acqua di Giòt, amit szeret, ami nem csípett, meg okozott kiütést, ami a drágadezodoros posztomról jutott eszébe, és töltse úgy a végnapjait, ahogy akarja, kibaszott Armani PÁCBAN, vagy inkább tartalékoljon, mert még nyugodj meg, Krisztián, még hátravan az élet? Amúgy vedd meg, jézusom, ne ezen múljon már! De meg még hátravan az élet is. Fogok én még Shonda Rhimes előtt állni lebaszva, ne aggódjatok.

Tartalom

Előhang DAY 39.

TOP DEFINITION

2020. március 16. DAY 3.

2020. március 17. DAY 4.

2020. március 18. DAY 5.

2020. március 19. DAY 6.

2020. március 20. DAY 7.

2020. március 21. DAY 8.

2020. március 22. DAY 9.

2020. március 23. DAY 10.

2020. március 24. DAY 11.

2020. március 25. DAY 12.

2020. március 26. DAY 13.?

2020. március 27. DAY 14.

2020. március 28. DAY 15.

2020. március 29. DAY 16.

2020. március 30. DAY 17.

2020. március 31. DAY 18.

2020. április 01. DAY 19.

2020. április 02. DAY 20.

2020. április 03. DAY 21.

2020. április 04. DAY 22.

2020. április 05. DAY 23.

2020. április 06. DAY 24.

2020. április 07. DAY 25.

2020. április 08. DAY 26.

2020. április 09. DAY 27.

2020. április 10. DAY 28.

2020. április 11. DAY 29.

2020. április 12. DAY 30.

2020. április 13. DAY 31.

2020. április 14. DAY 32.

2020. április 15. DAY 33.

2020. április 16. DAY 34.

2020. április 17. DAY 35.

2020. április 18. DAY 36.

2020. április 19. DAY 37.

2020. április 20. DAY 38.

2020. április 21. DAY 39.

2020. április 22. DAY 40.

2020. április 23. DAY 41.

2020. április 24. DAY 42.

2020. április 25. 43. DAY

2020. április 26. DAY 44.

2020. április 27. DAY 45.

2020. április 28. DAY 46.

2020. április 29. DAY 47. AND COUNTING

2020. április 30. DAY 48.

2020. május 01. DAY 49.

2020. május 02. DAY 50.

2020. május 03. DAY 51.

2020. május 04. DAY 52.

2020. május 05. DAY 53.

2020. május 06. DAY 54.

2020. május 07. DAY 55.

2020. május 08. DAY 56.

2020. május 09. DAY 57.

2020. május 10. DAY 58.

2020. május 11. DAY 59.

2020. május 12. DAY 60.

2020. május 13. DAY 61.

2020. május 14. DAY 62.

2020. május 15. DAY 63.

2020. május 16. DAY 64.

2020. május 17. DAY 65.

www.libri-kiado.hu
www.nyugatiter.hu

Forgalmazza:
eKönyv Magyarország Kft.

Felhasznált betűtípusok
Noto Serif – Apache License 2.0
Zilla Slab – SIL Open Font License