KYLE GRAY

ANGYALAID
MOST IS
VELED VANNAK

THE SUNDAY TIMES BESTSELLER

ÉDESVÍZ KIADÓ
BUDAPEST

A fordítás az alábbi kiadás alapján készült:

Kyle Gray / Angels Are With You Now

Originally published in 2025 by Hay House UK, Ltd.

A Hay House-rádió a www.hayhouseradio.com internetes oldalon érhető el.

Fordító:

Erdő Orsolya

Szerkesztő:

Lukács Tamás

Olvasószerkesztő:

Ligeti Szilvia

Copyright © Kyle Gray, 2025

Hungarian translation © Erdő Orsolya, 2025

Hungarian edition © Édesvíz Kft., 2025

Cover design © Édesvíz Kft., 2025

Minden jog fenntartva.

A könyv – a kiadó írásos jóváhagyása nélkül – sem egészében, sem részleteiben nem sokszorosítható vagy közölhető, semmilyen formában és értelemben, elektronikus vagy mechanikus módon, beleértve a nyilvános előadást vagy tanfolyamot, a hangoskönyvet, bármilyen internetes közlést, a fénymásolást, a rögzítést vagy az információrögzítés bármely formáját.

ÉDESVÍZ KIADÓ, BUDAPEST

Felelős kiadó: Novák András igazgató

Műszaki vezető: Ortutay Judit

Tördelés: Janković Milán

A borítót készítette: Goart Design Bt.

Elektronikus formátum
Békyné Kiss Adrien

EPUB ISBN 978-963-507-651-2

MOBI ISBN 978-963-507-670-3

Kedves Olvasó!

Az Édesvíz Kiadó célja megalakulása, 1989 óta, hogy útmutatást, támaszt, kihívást nyújtson azoknak, akik a tudatos önismeret és önfejlesztés egész életen át tartó útjára léptek. A Kiadó csapata azóta is minden nap azon dolgozik, hogy megtaláljuk és megjelentessük azokat a könyveket, amelyek céljai elérésében (vagy keresésében) leginkább segítik Önt.

Ahogy az élet minden területén, könyvkiadói hivatásunkban is a megújulás, az innováció az egyik legfontosabb szempont.

Elkötelezettek vagyunk a nyomtatott és az elektronikus könyvkiadásban egyaránt. Ezért használjuk ki az ebook kínálta lehetőségeket is: ezzel a XXI. századi technikával környezetkímélőbben és az Ön számára is olcsóbban tudjuk eljuttatni Önhöz azt, amit szeretne, mint a nyomtatott verzióval. Ráadásul a régi, boltokban talán már nem is kapható könyveinket digitálisan ismét megtalálhatja.

Az olvasás élménye és szeretete az Édesvíz Kiadó hitvallása: legyen az nyomtatott vagy elektronikus, megvásárolt vagy illegálisan letöltött. Lényeg, hogy az Üzenet, a Könyv eljusson Önhöz.

Ugyanakkor mire Ön ezeket a sorokat olvassa, addigra akár ezernél is több órányi munkánk és jelentős kiadásaink vannak a megjelentetésben.

Ezért hálásan megköszönjük, ha könyvünket illegális letöltés helyett megvásárolja, és ezzel hozzájárul Kiadónk fenntartásához és további könyvek kiadásához. Cserébe mi igyekszünk minden kiadványunkat egyre könnyebben és olcsóbban elérhetővé tenni az Ön számára.

Szívesen fogadunk minden visszajelzést, amelyet megfontolva még többet tehetünk azért, hogy Ön, kedves Olvasó, elégedett legyen Kiadónkkal és könyveinkkel.

Köszönjük együttműködését!

Jó olvasást kíván:

Novák András

alapító tulajdonos

Kapcsolat:

szerkesztoseg@edesviz.hu

www.edesviz.hu

Alig hinnénk, mígnem hökkenve látjuk
Az égen tovatűnő fehér szárnyuk:
Az angyalok észrevétlen velünk vannak.

– Gerald Massey –

1

A FIÚ, AKI ANGYALOKAT LÁT

„ Híján a merészségnek,

elzárva a boldogságtól

a magány kagylóburkában tengődünk,

mígnem előlép szent hajlékából a szeretet,

feltárja magát előttünk, hogy

beleszabadítson az életbe.”

Maya Angelou: Angyali érintés

Skócia nyugati partvidékén nőttem fel, Glasgow központjától 35 percnyire, Inverclyde-ban, egy olyan környéken, amely a hajó- és egyéb gyárakról híres, meg arról, hogy idevalósi James Watt, aki az általa továbbfejlesztett gőzgép révén nagyban hozzájárult az ipari forradalomhoz. Világszép ez tájék a tenger felé tartó Clyde folyó mentén – de egyben ez Skócia legcsapadékosabb területe is!

Ha nem lenne ilyen nyomasztó, borongós és nyirkos az időjárás, elképzelhetőnek tartom, hogy a tengerjáró hajókkal érkező, a környéket felfedező turisták közül sokan elhatároznák, hogy egy nap, ha visszavonulnak, majd ide költöznek a panoráma miatt. Azon ritka alkalmakkor, amikor kisüt a nap, azt látni, hogy az emberek az Esplanade part menti sétányon andalognak, vagy az autójukban ülve bámulják a torkolat, a Firth of Clyde mögött húzódó dombokat, és közben a világhírű sült halunkat eszik krumplival. (Sehol nem találsz ennél jobbat.) Az inverclyde-i élet a folyótól az öbölig, a tengertől az égboltig tele van vízzel.

Olyasmikre emlékszem egészen korai gyermekkoromból, mint a fürdőszobánk lime-zöld színe, és hogy nagyokat nevettem a kiságyamban, még mielőtt beszélni tudtam volna. Amikor egy kicsit nagyobb lettem, ezek az emlékek meglepték anyámat. – Hogyan emlékezhetsz te ezekre? – kérdezte. Akkor még nem tudtam, hogy ezeket a dolgokat nem lenne szabad tudnom.

Az első otthonunk Greenockban volt, aztán amikor három és fél éves lettem, három mérfölddel arrébb költöztünk, Port Glasgow-ba, egy dombon álló, nagy, új házba. Ezt a téglaborítású kockaházat a szüleim tervezték. Lépcsők vezetett fel a bejárathoz, és a lejtős előkertet fű borította. Minden jól ment a folyóparti városkában. Anyám fodrász volt, apám pedig az IBM-nél dolgozott.

Az utcánkban főleg fiatal családok laktak, és az emberek hamarosan összebarátkoztak egymással. A gyerekek egymás otthonában játszottak, és a szülők felváltva rendeztek grillezést, és hordták a gyerekeket úszásra vagy moziba. Nagyon szép időszak volt. Hármasban éltünk a szüleimmel és west highland terrierünkkel, Torával.

Ám ennek egy nap ennek vége szakadt.

Egyik reggel arra ébredtem, hogy nem bírok felkelni. Az előző héten influenzával nyomtam az ágyat, utána némi bizsergést és fájdalmat éreztem a lábamban, de ez most valami más volt. Egyáltalán nem mozdult a lábam. Olyan érzés volt, mint a fogfájás: bénító és fájdalmas. Anyukámért kiabáltam, és a szüleim bejöttek a szobámba. Apám azonnal felkapott, és mire észbe kaptam, már a kórház felé robogtunk. Az orvosok agyhártyagyulladásra gyanakodtak.

Átvittek egy speciális gyermekkórházba. Hónapokig hol otthon voltam, hol a kórházban, ahol több gerinccsapolást – ezek voltak életem tán legrosszabb élményei – és számtalan vizsgálatot elvégeztek rajtam, mígnem egy frissen végzett fiatal orvos felismerte a tüneteim alapján, hogy Guillain–Barré-kórban szenvedek. Ez egy vírusfertőzés nyomán kialakuló betegség, amely megtámadja az immunrendszert, leblokkolja a test egy részét, és bénulást okoz.

Ugyanabban az időben az anyai nagyanyám, Agnes, aki a közelünkben lakott, többféle betegségben is szenvedett, többek közt rákos volt. Mire hazaengedtek a kórházból, a szüleim kipakoltak mindent a játszószobámból, és kis lakótérré alakították át azt Agnes számára, aki hozzánk költözött. Mindketten kerekesszékben voltunk.

Anyámnak – teljes munkaidő mellett – egyik napról a másikra két olyan embert kellett gondoznia, aki szinte mindenben rá volt utalva. Mindez nagy nyomást gyakorolt a szüleim kapcsolatára. Szinte folyamatosan veszekedtek, mégpedig hangosan. Nem akadt olyan szeglete a háznak, ahol nem lehetett hallani őket.

Egészen jól megszoktam Skócia nyugati partvidékének szeles és esős időjárását, de az otthon tomboló viharok hidege egyre jobban átjárta a csontjaimat. Viszont ekkoriban kezdtem rájönni, hol találok menedéket a vihar elől: a saját elmémben.

És az Inverclyde-ot elborító sötétségben akadtak fényes foltok is. A szomszédunk, Margaret, aki mélyen hívő katolikus volt, időnként átjött meglátogatni a nagymamámat. Szenteltvizet és apró szűzanyás dísztárgyakat hozott, amelyeket varázslatosnak tartottam. Néha elvitt magával a katolikus templomba, és segített gyertyát gyújtani.

Ezenkívül a nagyival is sokszor jól elszórakoztunk. Anya néha beültetett Nana ölébe, a kerekesszékbe, és órákig bóklásztunk a környéken skót kockás takaróba gubózva. Nana mindig tartott magánál konyhakést. Néha előkapott a táskájából egy nagy darab sajtot meg egy almát, felszeletelte mindkettőt, a kezembe adogatta, én pedig jóízűen majszoltam.

Otthon meg gyakran csiklandozta a hátamat. Ez volt a kedvencem, mert ettől azt éreztem, hogy igazán szeretnek. Ezekben a kuncogós pillanatokban arra gondoltam: talán mégis minden rendben van.

Azonban miközben én gyógyultam, Nana állapota tovább romlott. Nagyjából hat hónap elteltével én újra tudtam járni, Nana viszont szinte állandóan kórházban volt. Esténként Margaret kezdett vigyázni rám, amíg a szüleim elmentek meglátogatni Nanát. Annak azonban mindenki nagyon örült, hogy az általános iskola első évére ismét tudtam járni.

Az iskola első hetében minden este Margaret fektetett le. Az iskolakezdésre kaptam egy Tini Nindzsa Teknőc-mintás uzsonnásdobozt, és annyira odavoltam érte, hogy még az ágyba is magammal akartam vinni. Ehelyett be kellett érnem annyival, hogy odatehettem az éjjeliszekrényre. A szobámban minden babakék volt, még a függönyök meg az ágyneműhuzat is.

Egyik este Margaret le akarta kapcsolni a lámpát, én azonban arra kértem, hogy hagyja égve. Nem tudtam, miért kérem ezt.

Az éjszaka közepén hirtelen felriadtam. A lámpa nem égett, de láttam, hogy Nana ott ül az ágyam végén. Láthatóan jobban érezte magát, mert nem kerekesszékben gubbasztott. Az illata a légzéskönnyítőére és az izomlazítóéra emlékeztetett. Éreztem a szeretetét, és eszembe jutott a hátcsiklandozás. Erre Nana közelebb jött hozzám, és elkezdte csiklandozni a hátamat. A szeretet, a támogatás és biztonság érzésében merültem álomba.

Másnap reggel, amikor anyám elhúzta a függönyt, körbepillantottam.

– Mit keresel, Kyle? – kérdezte szelíden.

– Nanát. Hol van? A szobájában?

Anyám megrázta a fejét, és zaklatottnak tűnt.

– Talán reggelizik?

Anyám ismét a fejét rázta.

Szörnyű gondolatom támadt. – Ugye nem került vissza a kórházba már megint?

Amikor ezt kérdeztem, anyám kiment a szobából.

A konyhában, miközben a müzlimet ettem, még mindig Nanát kerestem.

– Nana hol van, anya? Tegnap este láttam őt. Ott volt a szobámban, amikor felébredtem. Annyira örülök, hogy már nincs kerekesszékben! Most hol van?

Anyámnak nem volt ereje, hogy elmondja: éjjel meghalt az édesanyja. Apával úgy döntöttek, hogy elvisznek ebédelni, és majd akkor közlik velem a hírt.

Amikor végre elmondták, egyszerűen nem értettem.

– Hogy lenne a mennyben? Tegnap este láttam. Ott volt a szobámban.

– Az csak egy álom lehetett – jelentette ki anyám.

* * *

A nagymamám halála felnyitotta a szememet, és akkoriban kezdtem megtanulni, hogyan kell kikapcsolni és leválni. Ugyanazon a héten hirtelen a szüleim kapcsolata is véget ért: apa elköltözött.

Amikor nem éreztem biztonságosnak a világot, befelé fordultam. Jóval azelőtt, hogy megtanultam volna kártyából olvasni, vagy megjósolni valakinek a jövőjét, megtanultam, hogyan lehet „olvasni” egy szobából. Megéreztem, ha valami nem volt rendben. Semmi sem kerülhette el a figyelmemet, még egy pillanatra feltűnő halvány arckifejezés sem. Hiperhangolt voltam, hiperérzékeny és hipertudatos.

Amikor este lefeküdtem, tudtam, hogy figyelnek. Éreztem, hogy mások is vannak a szobámban. Később rájöttem, hogy valamiképp kifejlődött bennem annak a képessége, hogy közvetítsek a mi világunk és a másik világ között, és ezek szellemek, akik üzeneteket akarnak küldeni a földi embereknek. Spirituális ébredés ment végbe bennem, bár akkoriban még nem tudtam volna ezt így megfogalmazni.

Ebben az időben kezdődtek a migrénes fejfájásaim is. Elkezdtem ugyan az iskolát, de sokat hiányoztam a kimerítő fejfájások és a sok beszedett gyógyszer miatt.

Még amikor ott ültem az osztályteremben, akkor is alig tudtam a tanulásra összpontosítani. A tanárok azt mondták, hogy nem figyelek. Az első iskolai évben jó pár hallásvizsgálaton estem át, de mindent rendben találtak.

„Kyle egy álmodozó” – írta az egyik tanár az ellenőrzőmbe.

Kyle egy álmodozó.

Álmodozó voltam, és ma is az vagyok.

Azt azonban tudtam, hogy a nagymamám ott ült az ágyamon aznap éjjel, amikor meghalt, bármit mondtak is mások. Azt is tudtam, hogy attól a pillanattól kezdve mindent meg kell kérdőjeleznem, és meg kell találnom a saját válaszaimat.

Egyfajta lázadóvá váltam. Szabadgondolkodóvá.

Idővel aztán agyontetovált angyalszakértő lettem, lázadó lélek, aki a kilencedik könyve vázlatának első lapjait bámulja monoklival a szemén – köszönhetően brazil dzsúdzsucut művelő edzőtársa könyökének.

Azonban már akkor régen is tudtam, hogy fel kell tennem azokat a kérdéseket, amelyek a fény felé vezetnek. Pontosan ezt tettem az elmúlt három évtized során. És mindazok ellenére, amiknek az igazságával ma már tisztában vagyok, még mindig ezt teszem.

* * *

Azért írom ezt a könyvet, mert ily módon érhetlek el a legközvetlenebb módon, és támogathatlak a spirituális utadon. Ahogy egyre többet tudok meg, változnak és mélyülnek az angyalokkal kapcsolatos kérdéseimre kapott válaszok, és ezért írom egymás után a könyveket. Az angyalok azért vannak itt, hogy segítsenek a fejlődésünkben, és ez rám is érvényes.

A felismerés néha aktív kutatás és az angyalokkal való kapcsolat révén történik. Máskor inkább csupán helyet biztosítunk a maguktól felbukkanó válaszoknak. A következő oldalakon arról lesz szó, miért nem kell tartanod az angyalokkal való találkozástól, illetve többet megtudhatsz arról, kik is az angyalok, és hogyan ábrázolták őket az idők során. Segítek neked az angyalok hívásában, a fogadásukban és a velük való kommunikáció módjainak megtalálásában, valamint beszélünk az általuk küldött jelek felismeréséről és értelmezéséről. Végül az egyik leggyakrabban feltett és legmegrendítőbb kérdéssel fogunk foglalkozni: lehetnek az emberekből angyalok?

Egy apátságtól indulunk, amely egy szigeten épült a francia partok közelében, Mihály arkangyal látogatását követően, és eljutunk egészen Glasgow legnagyobb koncerthelyszínéig. Felkeressük azt a lakást, ahol az önálló életemet kezdtem, továbbá azt az ablaktalan belvárosi irodát, ahol valaha szeánszokat tartottam, majd meginvitállak abba a szobába, ahol manapság a kutyáim társaságában dolgozom. Hallani fogsz angyalokkal való lenyűgöző találkozásokról, egy lányról, akivel ez nyolc alkalommal történt meg, és egy pszichoterapeutáról, aki egy angyal látogatásának köszönhetően ért el áttörést egy páciensével.

Egy grillezéssel kezdjük, amelynek idején tizenöt éves voltam. Úgy emlékszem rá, mintha tegnap lett volna. Elvégre ez a nap megváltoztatta az életemet. Örökre.

A túlélő

Nyár volt. Emlékszem a kék égre, meg hogy magasan járt a nap, és ragyogóan sütött. Greenockban nagyon ritka az ilyesmi. Nyolcéves koromban költöztünk vissza oda.

Anya azt mondta: – Gyerünk, szedd össze a holmidat, ne várakoztassuk Mariont!

Grillpartira indultunk anya barátnőjéhez, Marionhoz, de én nem siettem túlságosan.

– Hozd az angyalkártyáidat – tette hozzá anya.

Így már jobban tetszett a dolog. Felkaptam a hátizsákomat, és már indultunk is.

Ha még sosem hallottál az angyalkártyáról, akkor leginkább a tarot-kártyához tudom hasonlítani. Viszont az első esetében minden kártyán egy-egy angyal képe szerepel, és minden kártya pozitív üzenetet tartalmaz. Ezeknek a segítségével útmutatást és üzeneteket kérhetünk és kaphatunk az angyaloktól.

Nem sokkal korábban kaptam meg az első kártyapaklimat, és több hónapra belemélyedtem spirituálisan az angyalok világába. A kereszténységhez lazán kötődő családban nőttem fel, bár apám nem igazán volt egyik vallás követője sem. Anyám presbiteriánus szülők gyermeke. A nővére, June, baptista férfihoz ment feleségül, aki Isten Egyházához tartozott, mi pedig a Port Glasgow melletti evangelikál gyülekezetbe jártunk imaestekre.

Emellett tagja voltam egy felekezetközi ifjúsági csoportnak, a Boys’ Brigade-nek is. Ez olyan, akár egy keresztény cserkészcsapat, de meneteléssel és hittanórákkal kiegészítve. A heti találkozóinkat imádsággal kezdtük, és azzal is fejeztük be. Annyira megtetszett az ötlet, hogy átvettem ezt a szokást, vagyis minden napomat imádsággal kezdtem és fejeztem be.

Ekkor még mindig nem sikerült túl sokat megtudnom az angyalokról azonkívül, hogyan lehet angyalt készíteni egy kartonpapír kúpból, de egy olyan Istenről már tudtam, aki azt akarja, hogy egy bizonyos módon viselkedjek. Úgy tűnt, ez az Isten folyamatosan ítélkezik felettem, és hogy őszinte legyek, nem igazán kedveltem. Ki akarná, hogy állandóan ítélkezzenek felette, és megmondják neki, hogyan viselkedjen?

Már ekkor sem találtam igazán a helyemet a világban. Kicsit más voltam, mint a legtöbb kortársam, és az érdeklődésem is igen vegyes volt. Az iskolában például a zene, amelyet szeretett valaki, meghatározta azt, hogy az illető milyen ruhát hordott, és milyen barátokkal lógott együtt. Én szerettem a Linkin Parkot és a Blink-182-t, de imádtam Beyoncét is. Nem igazán tudtam, hová tartozom.

Ráadásul mindig is érdekeltek a „láthatatlan” dolgok. Olyan könyvek olvasásával ijesztgettem magam, mint a Libabőr-sorozat. Vonzottak az olyan tévéműsorok, mint a Paranormális és a Túloldal. Épp tízéves lettem, amikor olyan sorozat indult a tévében, amely megváltoztatta az életemet.

Hétfőnként, miután a Boys’ Brigade-del végeztünk a bibliaolvasással, hazamentem, és a Buffy, a vámpírvadászt néztem. Tarot-kártya, kristályok, mágia… Te jó ég, el sem tudom mondani, mekkora hatással volt mindez az életemre! Végre úgy éreztem, tartozom valahová. Annak ellenére, hogy az egész fantázia szüleménye volt, sok információ spirituális tanításokon alapult. Nem sokkal később már magam is a kristályok, a földmágia, a leyvonalak és az energiagyógyítás után kutattam.

Emlékszem, egyszer a vasárnapi iskolában is elkezdtem a műsorról mesélni, mire a csoportvezető, aki történetesen az unokatestvérem volt, hazaküldött, és végül ultimátumot adott: válasszak Isten és Buffy között. Buffyt választottam.

Számomra itt ért véget a kereszténység.

Kanyarodjunk vissza az angyalkártyákhoz. Nem sokkal a tizenötödik születésnapom előtt, egy január végi napon apámmal családi barátokhoz mentünk látogatóba, akik egy Fiona nevű nő házában laktak.

Apám vett egy lottószelvényt, amire én ráhelyeztem egy zöld kristályt, Fiona pedig megkérdezte, hogy ezt miért tettem. Elmondtam neki, hogy a zöld a bőség színe, és azért tettem rá a szelvényre, hogy jó energiát hozzon. Bár a főnyereményt nem nyertük meg, apa nyert tíz fontot, ami pontosan tízszer annyi volt, mint a szelvény ára.

Fiona megkérdezte, hogy szoktam-e foglalkozni őrangyalokkal. Én megráztam a fejem, és az alkalmat kihasználva elmondtam neki, hogy egy ideje elfordultam a keresztény tanításoktól, mert elegem lett abból, hogy folyamatosan ítélkeznek felettem.

Elmosolyodott, és azt mondta: – Az angyalok többek, mint egy keresztény eszménykép.

Kért, hogy kövessem őt az emeletre.

Az egész szobája fehér volt: az ágynemű, az ágytakaró és a szuper pihe-puha ágy, amely úgy nézett ki, akár egy mennyei felhő. Nagyon stílusos volt.

Leültünk az ágy sarkára. Fiona kártyákat vett elő egy apró bársonyerszényből, és kiterítette azokat az ágyon.

– Tartsd a kezed a kártyák fölé – mondta –, és amelyik felett melegséget érzel, azt vedd fel. Üzenetet fogsz kapni az őrangyalodtól.

Úgy tettem, ahogy mondta, és furcsamód az egyik kártya felett tényleg meleget éreztem.

Amikor megfordítottam, azt láttam, hogy a Szinkronicitás szó áll rajta. Nem ismertem a szó jelentését, de a kártya üzenete az volt, hogy minden, ami az életben történik, az isteni kibontakozás része. Később utánanéztem a szónak, és attól kezdve nagyon gyakran találkoztam vele. Azóta is velem maradt.

Az ember egyszer csak rájön, hogy van odaát valami. A kiadóm alapítója, Louise L. Hay írónő ezt úgy nevezte: „megnyilvánulás”.

Nos, számomra ez egy ilyen pillanat volt.

Egyik napról a másikra az angyalok megszállottja lettem, és elkezdtem elolvasni róluk minden fellelhető irodalmat. Többek közt megtudtam, hogy bár képesek segíteni nekünk az életben, tiszteletben tartják a szabad akaratunkat, és nem erőltetnek ránk semmit. Mi ugyanakkor hívhatjuk őket.

Az is kiderült, hogy ha egy angyali kérés továbbítása előtt csendes meditációt végez az ember, akkor nagyobb valószínűséggel kap választ. Így aztán eldöntöttem, hogy rutinszerűen csendben fogok ülni, és a mennyből érkező arany fénybe burkolózva vizualizálom magamat. Aztán elmondok egy egyszerű imát: „Angyalok, ha ott vagytok, gyógyítsátok meg a fejfájásomat!”

A szüleim mindent megpróbáltak. Nem kaptam tejterméket. Nem kaptam csokoládét. Esténként nem nézhettem tévét. Több vizet kellett innom. Több magnéziumot kellett szednem. Gyógyszereket kaptam. Minden elképzelhetőt kipróbáltak velem.

Az orvosok idegkárosodásra vagy valami allergiára gyanakodtak, de igazából soha nem derült ki a probléma valós oka. Az angyalok talán segíthetnek?

Nagyjából négy vagy öt nappal azután, hogy elkezdtem a rituálét, egyik reggel arra ébredtem, hogy nem fáj a fejem. Nem fájt a szemem. Kiugrottam az ágyból, mivel szokás szerint késésben voltam. Már az utcán futottam, amikor észrevettem, hogy minden sokkal… fényesebbnek tűnik.

Attól a pillanattól kezdve többé nem fájt a fejem. Csoda történt? Számomra kétségtelenül annak tűnt.

Az után a nap után, hogy kihúztam a Szinkronicitás kártyát, tudtam, hogy nekem is kell egy pakli angyalkártya. Februárban megünnepeltük a születésnapomat, és az ajándékba kapott könyvutalványokból megvettem. Lett saját angyalkártyám! Különösen nagy becsben tartottam. A mai napig őrzöm egy kis bársonyerszényben.

Elkezdtem mindenkinek kártyát olvasni. Ha meglátogattam egy barátomat, kártyát olvastam az édesanyjának, a nagynénjének vagy nagymamájának – bárkinek, aki hajlandó volt kártyát húzni. Ezt még tanárokkal is megtettem az iskolában. Megállapodtam például a tornatanárommal, hogy kártyajóslásért cserébe elengedi az öt kilométeres futást.

Igazából nem tudtam, mit csinálok, de valósággal szárnyaltam tőle. Mindig magamnál tartottam a kézikönyvet, és bárkinek segítettem értelmezni az általa húzott kártyát. Egy idő után már nem volt szükségem a könyvre – egyszerűen tudtam, mit jelentenek a kártyák. Noha visszatekintve akkoriban csak a felszínét kapargattam annak, amit a kártyák kínálnak, kezdtem pozitív visszajelzéseket kapni a jóslataim pontosságáról.

Na, szóval most már tudod, hogy hol tartottam a grillparti napján, és miért vittem magammal boldogan a kártyapaklimat Marionhoz.

Marion egy társasházban élt, amelynek a lakók által közösen használt kertjében több piknikasztal is állt. Mire odaértünk, Marion már megterítette az egyik asztalt, amelyen több Tupperware tál sorakozott, és begyújtotta a grillsütőt.

Hamarosan egyre többen érkeztek, többek közt Marion munkahelyi barátja, Philip és a párja, Jamie.

– Pont annyit késtetek, amennyit illik – üdvözölte őket Marion.

– Hatalmas a forgalom a városban – mentegetőzött Philip, és egy palack fehér zinfandelt nyújtott át Marionnak.

Krumplisaláta, csirkecomb, tonhal, csemegekukorica, tésztasaláta – minden volt azon a partin.

Evés közben arról kezdtünk beszélgetni, hogy ki mivel foglalkozik mostanában. Philip hirtelen felnézett, és amikor elkapta a pillantásomat, azt kérdezte: – Te mit csinálsz mostanában, Kyle? Anyukád azt mesélte, hogy érdekel a médiumkodás.

– Így is lehet mondani – feleltem. – Nagyon érdekelnek az őrangyalok, és kártyával kérek üzenetet tőlük.

Philip láthatóan meglepődött. Nem igazán hallott még ilyesmiről. Meséltem neki arról, hogyan találtam rá az angyalokra, és arról, hogy csodálatos módon megszűnt a fejfájásom, miután a segítségüket kértem.

Ekkor anyukám is beleszólt a beszélgetésbe. – Hagynod kellene, hogy kártyát olvasson neked, Phil. Kezd nagyon jó lenni benne. Minden lánynak jósolt a munkahelyemen, és sok mindent eltalált!

Philip beleegyezett, mire Jamie kijelentette, hogy ő is szeretné kipróbálni.

Először Philipnek olvastam. Az ő élete teljesen átlagosnak bizonyult, nem volt benne semmi különös. A Jamie-nek való kártyajóslás viszont beindította a spirituális ébredésemet.

Egyértelmű volt, hogy amikor belekezdtem, Jamie egy kicsit szorongott. Kiterítettem a kártyákat az asztalra, és megkértem, hogy tegye rájuk a kezét, aztán rátettem a kezemet az övére.

Lehunytam a szemem, és azt mondtam: – Arra gondolj, amivel kapcsolatban szeretnél segítséget kérni.

Aztán pár pillanat múlva folytattam. – Ha vannak most itt angyalok, akkor szeretném megérezni őket. Ha vannak most itt angyalok, akkor üzenjetek neki általam.

Ne felejtsük el, Buffy volt a tanítóm, szóval valójában szellemeket hívtam a tévéből tanult módon, csak angyalokkal helyettesítettem őket, és közben reménykedtem, hogy működni fog a dolog.

Lehunyt szemmel egyszer csak zenét hallottam, de nem valamiféle himnuszt vagy az Ave Mariát, hanem a Destiny’s Child előző évben megjelent Survivor című dalát.

Kinyitottam a szemem. – Te is hallod? – kérdeztem.

– Mit kellene hallanom?

Elmondtam Jamie-nek, mit hallok, mire ő a fejét rázta.

Ismét lehunytam a szemem, és azt mondtam az angyalnak: „Mutasd meg magad! Angyal, ha itt vagy, mutasd meg magad!”

Kinyitottam a szemem, de nem voltam felkészülve arra, ami ezután történt. Fény lövellt ki Jamie mögül felém, és hirtelen hatalmas fényoszlop jelent meg tőlem jobbra, Jamie-től balra, nagy, üreges, fekete szemekkel. A Selyemgubó című film jutott eszembe róla. Láttad ezt a sci-fi vígjátékot?

Amikor az angyalra pillantottam, ő nem rám nézett, hanem belém. Tudtam, előle semmit nem lehet eltitkolni. Még most is megborzongok, miközben ezt írom. Olyan volt, mintha az egész élettörténetem nyitott könyv lenne számára. Ugyanakkor belül megszólalt egy rideg hang:

– Mondd meg ennek az embernek, hogy ő egy túlélő.

– Túlélő vagy – közöltem Jamie-vel.

– Tessék?!

– Túlélő vagy.

– Hogy érted?

Fejben továbbítottam az üzenetet. A fénylény hirtelen olyan képeket kezdett felvillantani az elmémben, amelyeken Jamie próbálja kioltani a saját életét.

– Megpróbáltad elhagyni a testedet – hadartam remegő hangon. – Próbáltad elhagyni a Földet. Valami azonban itt tart téged. Tényleg próbáltad elhagyni a testedet? Megpróbáltad megölni magadat?

Jamie felpattant, és a fekete pólóingét kezdte igazgatni. – Elég volt. Nekem ebből elegem van. Ez már túl sok. Hagyd abba!

Az angyal eltűnt.

– Nekem ez túl sok – mondta Jamie ismét. – Ez már túlzás.

Odasúgott valamit Philipnek, mire az Marionhoz fordult: – Mi most hazamegyünk.

Azzal eltűntek.

Anya megkérdezte tőlem, hogy mi történt, azonban az angyalos könyvekből tudtam, hogy a kártyajóslásokkal kapcsolatban létezik egyfajta titoktartási szabály. – Továbbítottam neki az üzenetet, amit kaptam, és azt hiszem, nem tetszett neki.

Később megtudtam, hogy Jamie többször is megpróbálta kioltani a saját életét, de valami minden alkalommal megakadályozta ebben. Egyszer felakasztotta magát, és úgy tért magához, hogy a hurok nem volt a nyakán.

Anyám később Mariontól hallotta a történetet, akinek pedig maga Jamie mesélte el. A dolognak híre ment. Már másnap többen is felhívták anyámat, és azt kérdezték tőle: – A maga fia az, aki látja az angyalokat? Szeretnék beszélni vele!

Kyle Gray méltatása

„Kyle Gray hihetetlenül tehetséges vezető a spirituális útkeresők és a már megtértek új generációja számára.”

– Gabby Bernstein, #1 New York Times-bestselleríró

„Kyle Gray a mennyei kapcsolatok szakértője, amit a követőtábora is bizonyít.”

– YOU magazin

„Az egész testem libabőrös lett. Kyle Gray a legvagányabb, legmenőbb médium, aki a lehető legkedvesebb és legérthetőbb módon tolmácsolja az angyalok bölcsességét. Teljes szívből ajánlom a ragyogó spirituális adottságait.”

– Meggan Watterson, a Mary Magdalene Revealed szerzője

„Kyle Gray életeket változtat meg!”

– The Sun

„Kyle Gray a világ egyik legtehetségesebb angyalkommunikátora. Láttam őt munka közben, és mondhatom, hiteles, intelligens és mélyen együttérző ember. Szívből ajánlom őt és a munkásságát.”

– Colette Baron-Reid, nemzetközileg ismert bestselleríró és orákulum-szakértő

„Imádom Kyle Grayt! Segít újra kapcsolatba lépni mindazzal, ami felszínre akar törni az emberben, segít elérhetővé válni a minket eleve körülvevő jóindulatú támogatás számára, és elősegíti, hogy elegánsan és könnyedén elengedjük mindazt, ami menni akar. Ki ne szeretne részesülni ebből?”

– Rebecca Campbell, a Your Soul Had a Dream, Your Life Is It szerzője

„Kyle Gray… figyelemre méltó spirituális kapcsolattal rendelkezik.”

– David R. Hamilton, Az elme gyógyító ereje szerzője

„Beavatott fénymunkás vagy. Lenyűgöznek a képességeid, és nagyon örülök, hogy mindez a bölcsesség egy ilyen vagány csomagolásban érkezett – a világnak pontosan rád van most szüksége.”

– Danielle LaPorte, a Hogyan legyél szerethető szerzője

„Kyle Gray mostanra az egyik legsikeresebb »angyalolvasó« az Egyesült Királyságban.”

– Psychologies Magazine

„Kyle a spirituális jóllét jövőjét képviseli, remek emberismerő, és roppant rokonszenves. Neki köszönhetően hiszek abban, hogy jó kezekben vannak az útkeresők és a spirituális gyógyítók eljövendő generációi – és közben mindezt Jordan cipőben tolja.”

– Michael James Wong, a Senbazuru szerzője és a Just Breathe alapítója

KYLE GRAY TOVÁBBI KÖNYVEI

KAPCSOLATTEREMTÉS
AZ ANGYALOKKAL – KÖNNYEDÉN

Fedezd fel, miként kerülhetsz kapcsolatba az angyalokkal, és hogyan finomíthatod az intuíciódat, hogy az égiek támogatásában és útmutatásában részesülj.

Az angyalok szerető jelenléte az élet minden területén képes csodákat tenni. A segítségükkel megtisztíthatod saját energiáidat, egyensúlyba hozhatod érzékszerveidet, és mélységes belső békére lelhetsz. Fogadd fel őket útitársaidként az életed bár-mely szakaszában.

EMELD A REZGÉSED

Készülj fel az energiád megváltoztatására, egy magasabb rezgésszint elérésére, és kezdj el több örömöt, szeretetet és csodát megélni az életedben!

Kyle Gray ebben a könyvében bemutatja azt a 111 alapvető gyakorlatot, spirituális leckét és technikát, amit több mint 10 éve használ saját képességei fejlesztésére. Segítségével megtudhatod, hogyan használd ki a benned rejlő erőforrásokat, hogy általuk elérd a legnagyszerűbb képességeidben rejlő lehetőségeket, miközben mélyíted a tudatosságodat és a szívközpontú életet választod.

ISTENI MESTEREK JÓSKÁRTYA

44 lapos kártyacsomag útmutató könyvvel

Univerzális spirituális vezetőid, az Isteni Mesterek, készek vezetni és támogatni téged! Az Isteni Mesterek, más néven „felemelkedett mesterek”, olyan megvilágosodott lények, spirituális vezetők és lelkek gyülekezete, akik a világ gyógyításának és tanításának szentelték magukat. Nem számít, milyen utat vagy hagyományt követsz, az Isteni Mesterek készek vezetni és támogatni téged.

ANGYALI ÚTMUTATÁS JÓSKÁRTYA

44 lapos kártyacsomag útmutató könyvvel

Angyali vezetőid csak arra várnak, hogy kapcsolatba léphessenek veled! Ez a kártyapakli híd a mennyország és a föld között, amely 44 őrangyal illusztrációját tartalmazza, és minden laphoz tanulságos, támogató és gyógyító üzenetek társulnak. Az angyalkártyák segítenek tudatos kapcsolatot teremteni a körülötted szüntelenül munkálkodó égi segítőkkel.

ÉDESVÍZ WEBÁRUHÁZ
AKCIÓK • INFORMÁCIÓK

webaruhaz@edesviz.hu
00-36-30-781-5474
www.edesviz.hu

ÉDESVÍZ KÖNYVESBOLT
1053 Budapest, Múzeum krt. 23.

konyvesbolt@edesviz.hu
00-36-30-919-5314

ÉDESVÍZ + magazin
ÉRDEKES INFORMÁCIÓK SZERZŐKRŐL ÉS KÖNYVEKRŐL
CIKKEK AZ ÖNFEJLESZTÉS - ÉLETMÓD - SPIRITUALITÁS -
PSZICHOLÓGIA - EZOTÉRIA - COACHING - YOUNG ADOULT TÉMAKÖREIBEN
BLOGGEREK KÖNYVAJÁNLÓI

Keresd a www.edesvizkiado.hu címen